Tak začneme.
Představ si, že jsi na cestě na rozlehlý a kouzelný místo,
třeba do Evanstonu a Pilsenu. A jednoho dne,
s trochou štěstí, možná i do Schaumburgu.
Rozšíření franšízy The Original Beef of Chicagoland
umožní našemu krásnýmu a majestátnímu sendviči z Orleans Avenue,
aby si ho lidi dali po celém Illinois.
Jménem svým, Chichiho Zucchera,
Chuckieho DeValentina, Alberta Schnera a Syrečky slibujeme,
že každý den zajistíme stejnou troufalou kvalitu
jako Berzannovi,
aniž bysme potřebovali jídelnu a košíky.
Ne.
Mlč, Carmene.
Ty modrý oči mě nerozhodí.
Očekávám okamžitý podpis.
Přijímám.
Buongiorno, Natalia.
Buongiorno. Grazie.
Žijeme?
Jen tak tak.
Tina je teď na farmářským trhu a je to těsný,
ale pár dní to zvládneme.
Máme zpátky rozvážky masa se sníženou objednávkou…
-Dobře. -… a na výplaty vyděláme.
Neuvěřitelný.
-Jo. -Co? Není to neuvěřitelný?
Kdyby byla každá noc do konce života jako včerejší,
tak ano, bylo by to neuvěřitelný.
Jaký jsme měli zisk?
Žádný.
Žádný?
Jak je to kurva možný?
Musíme platit lidi a kupovat věci.
Museli jsme nakoupit trubky. Opravit zeď.
Máme hroznou marži. Už jsme na 190 za osobu.
Co když to zvedneme?
Už 190 je zvláštní příležitost. Dvě stě se vymyká kontrole.
Pamatuješ si na pár, co se tu zasnoubil?
Jo. Chystali jsme to s Neilem.
Pracují pro Pellegrino a pozvali tě na mezinárodní seminář o pohostinství.
Mezinárodní? Kde?
V Japonsku.
Jo.
-Potvrdím ti účast, jo? -Jo, musím se mrknout do diáře.
Se Sweepsem…
doděláváme graf Cesty k úspěchu
a musím zařídit spoustu…
Richarde…
měl bys jet.
Kdys byl naposledy v letadle?
Promyslím to.
Dobře, promysli to a dej mi vědět.
Kolik směn dneska?
Neuvěřitelný.
-To bude dobrý. -Jo.
-Jo, přesně. -Jo.
-Říkal jsem, ať to uděláš. -Půjdu…
-Zkontrolovat střechu. -Jo.
-Potřebujete pomoct? -Ne.
-No tak ne. -Fajn.
Dobrý. Udělám to.
-Já to říkal. -Já to chtěl udělat.
-Já říkal, že potřebuješ klíč… -Páska by vydržela.
-Nevydržela. -Ale jo.
-Neměl jsem to. -Nic neudrží.
-Tak co se vlastně stalo? -Těžko říct. Prostě propadl.
Kdo se propadl?
-Ted. -A co dělal na střeše?
Upřímně netuším.
Prostě tam vylezl.
Je to všechno?
Ano, šéfko.
Víc než jsme měli včera.
-O to se snažíme. -Každej den trochu víc?
Jo, ale…
-Co? -Ale ne, je to blbost. Nic.
Dobře, ne… Co? Co se děje?
Včera jsme toho měli míň.
-Jo. -A bylo to čím dál horší.
Ale to bylo to nejlepší.
Chci to zopakovat.
-Jsem divná? -Ne, vůbec ne.
A potom jsem byla celá nabuzená. Nemohla jsem spát.
-Já taky. -Jo.
Ale pak jsem si řekla, že máme jednu ruku,
většinou obě svázané za zády, a stejně jsme to zmákli.
Ne? Pořád jsem si říkala, že tohle ještě neskončilo.
Ještě nás nemůžou odepsat.
Jo. Budeme…
Budeme bojovat, všichni společně.
A to se mi líbí.
-Mně taky. -Jo, já vím.
Já vím.
-Proto jsi moje CDC. -Přesně.
Přesně.
Dobré ráno.
Koho čerti nesou?
-Kde se tu vzala ta lavička? -Ze sklepa. Přinesli ji instalatéři.
-Můžu si sednout? -Jasně.
-Promiň, že jsem… -Promiň, že jsem tě poslal do prdele.
Víš…
mám…
Na jedný straně mozku, na tý obchodní, která na tom teď není zrovna nejlíp,
si pořád říkám: „Ten můj synovec mi podnik dotáhl až na dno.“
Rozčiluje mě to.
-Já vím. To je… -Počkej.
Máš v sobě velkej vztek.
Vztek, jako když ti z péra vylítne blesk,
a to ani nepřeháním.
To říkám jako někdo, kdo do tebe investoval
a nechal se sebou totálně vyjebat.
Aby bylo jasno, to bylo moje rozhodnutí
do tohohle zasranýho pestrýho restauračního světa vkročit.
Takže co se mě týče, je to můj problém, jasný?
Tím chci říct…
To není ta strana mozku,
co tě poslala do prdele.
A která to teda řekla?
Ta druhá.
Strana, která tě…
má hrozně moc ráda.
Carme,
já nechci, abys to vzdal.
Jasný?
Nemůžeš s něčím přestat jen proto, že je to těžký,
strejda je na tebe naštvanej nebo jsi smutnej.
Tahle rodina všechno vzdává až moc snadno.
A tím nemyslím rodinu v restauraci.
-Ale tu naši. -Rozumím ti.
Seknul jsem s každou prací, jakou jsem kdy zkusil,
jo, s úplně každou zasranou prací.
Vůbec nic mě nezajímá.
Jdu za penězma, což je fakt výborná strategie.
Dostala mě na mizinu.
Což není tvoje vina, ale moje.
Jsem na tom tak blbě,
že musím spolíhat na přízeň
tý blue chip investiční firmy Kompla a Syrečky
a jako mamrd doufat, že to Ebrovi vyjde.
Jasný? Tak na tom jsem. Takže se neopovažuj skončit.
Promiň… Co s Ebrou?
Říkal, že s tebou promluví. Neudělal to? Má nápad na franšízu.
Jak to myslíš? Pro Beara?
Ne, pro Beef.
Duší restaurace na předměstí nebo co to kurva znamená.
To mě poser. To je…
To je fakt chytrý.
Vážně?
Jo, vážně.
Hele, strejdo J, se vším, co říkáš…
souhlasím.
Všechno, co říkáš…
je důvod, proč musím jít.
Lee měl pravdu.
-Tak tohle ještě nikdy nikdo neřekl. -Jo.
V čem měl ten malej krysák s poďobaným ksichtem pravdu?
Vzorec porušíš, až když ho porušíš.
No teda.
Hotová filosofie.
Podnik to zvládne.
Panebože, zase mě děsíš.
Ona je fakt skvělá.
Já vím. Ale zkurvený restaurace nejsou.
Tahle jo.
Jak to víš, mladíku?
V několika jsem dělal.
Můžu mít otázku?
Když se chci dát dohromady s DD, musím tě žádat o ruku?
-Zapomeň. -No tak.
-Dělám správnou věc. -Neposlouchám.
Jen si vyrazíme.
Díky, že ses mi ozval. Já…
Jo?
Vím, že jsem ti volal a nechával vzkazy,
ale našel jsem si práci jako someliér.
Já vím. Je to šílený. Je to takový rodinný podnik.
Stojí už dlouho. Začínám dneska, takže…
Ne, mám z toho dobrý pocit.
Zkusím to, ale vážím si toho, žes mi píchnul.
Snad jsem tě nijak nezklamal, ale kdybych o někom věděl, ozvu se.
Ještě jednou díky.
-Připraven na večer? -Si piš.
-Jdeme. -Zvládneme to.
-Ano, pane. -Jo.
Přípravu na dalších pět dní máš tady
a od pondělka se řiď tímhle návodem.
Budeš v tom sám.
Super.
Uděláme dvojnásobek briošek?
-Jo, to bysme měli. -Jo.
Ať se neopakuje situace s Carmym.
No právě.
Bylo to inspirativní a trapný.
Ale vyváděl i větší šílenosti.
Ani to nechci slyšet.
Ty vole. To mě poser.
No tak.
-Zavři dveře. -Co to…
Co to děláš?
Kurva. Asi mám panický záchvat.
Do prdele…
-Mám odejít? -Ne, ale buď zticha.
Dobře.
Na co myslíš?
Nevím. Na všecko možný.
Smrt. Nevím.
Jasně, ale…
Co byl první pocit, co to spustil?
Můžu letět do Japonska.
Richie, to je úžasný.
Nikdy jsem neletěl.
Nikdy jsi neletěl.
Ne.
To je…
-To je děsivý. -Jo.
To dává smysl. Letadla jsou hrozný.
Jo, tohle ti fakt vůbec nejde.
-Ne. Chci říct, že… -Carmene, tys lítal všude možně. Pomoz mi.
-Letiště jsou na hovno. -Vole. Dojdi pro Tinu.
-Promiň. -Prosím, dojdi pro Tinu.
Počkej. Hele, lítání je v pohodě.
Letiště jsou na hovno.
Tam člověk cítí úzkost. Jsou tam davy lidí.
Tam ti bude na hovno. Ale samotný lítání…
Jo.
Je to tak, že jo?
Jo, lítání je v pohodě. Je to vlastně…
docela poklidný.
-Víš? -To chápu.
Jsi ve svým světě.
Posloucháš hudbu.
Já poslouchám jenom audioknížky.
-Tak audioknížky. -Odborný. To by šlo.
Jo, určitě.
Není v tom i něco dalšího?
Já nevím.
Nevím, já…
Mně se úzkosti občas projevily,
když mi přišlo, že odcházím z bezpečný zóny.
A vcházím do něčeho, o čem jsem si myslel, že je nebezpečná zóna.
To je možná ono.
-Jo. -Ber jo jako takový tréninkový cvičení.
Dobře.
-To se mi líbí. -Jo.
Jaký tréninkový cvičení?
Nevím. Jakože jsi mezinárodní podnikatel.
Protože to vlastně jsi, ne?
Jsi mezinárodní podnikatel.
Takhle o sobě nepřemýšlím, ale asi bych za něho dal považovat.
Čistě teoreticky.
Jo.
Tak jo.
-Dobře. -Super.
-Můžeš jít. Děkuju. -Jo, jasně.
-Děkuju. -Kdykoli.
Kurva.
-Bože. -Dveře jsou zamčený.
-To si děláš prdel. -Jsou zamčený.
-Dělám si srandu. -Vole.
-Zasranej malej… -Naser si.
-Padej odsud. -Půjdeš ven?
-Dej mi… -Dám ti vteřinku.
Dej mi vteřinku.
Jsem zase v klidu.
Dneska promluvím s Carmenem.
Super. Řekni tomu zmrdovi, jak to bude.
-Souhlasím. -Nemůže odmítnout.
-Nemůže. -Děláš mu laskavost.
Může akorát poděkovat.
A jestli to neudělá, tak ty ho můžeš akorát poslat do prdele.
-Jo. Když odmítne, vraz mu ji. -Nakopej mu prdel.
Já mu nakopu prdel. Rozmlátím mu hubu.
-Jestli odmítne, vykuchám ho. -Už s ním nikdy nepromluvím.
Jestli to odmítne, je mrtvej.
Budu ho bodat do krku.
Myslím to vážně. Zabiju ho.
-Nechci ho zabít. Chci, aby souhlasil. -Nezabiješ ho. Zabiju ho já.
Pánové, teď vám představím svůj návrh.
-Jak se cítíš? -Dobře. A ty?
Jo, dobře.
Dobře.
Co budeš dělat?
Chtěl jsem začít s cibulí.
Ne. Ne, prosím, už žádnou cibuli.
Cože?
Myslela jsem,
co budeš dělat…
v životě, čím se budeš živit a tak.
No, já…
Ještě jsem to neprobral, ale asi mám nápad.
Fakticky?
Jo.
Chceš se podělit? Nebo…
Až to bude hotový, jo?
Jasně.
Umíš něco?
Promiň. Jako mimo vaření.
-Nevím. -Dobře.
-Jo. -Na trh práce ideální.
Napíšeš si životopis?
Musel sis někdy nějaký napsat?
Ne. Napíšu tam prostě jen „stres“.
-Dobře, jo. -To je dobrý?
-Co dál? -„Pardon.“
„Pardon.“
„Pomoc.“
Jo, já nevím.
Pokud tohle lidem nevyrazí dech…
Mně by ho to vyrazilo.
Tohle mi někdo ukázat, řeknu si, že potřebujeme deset takových.
Nevím. Tady je vždycky místo.
-Tady? -Jo.
Díky, šéfko.
Nepracoval bys se mnou.
-Byl bys v Beefu… -Samozřejmě.
-… pod vedením Ebry. -Jasně. Ano.
-S Ebrou. -S mentorem.
Ano.
Jo, víš co? Hned se vrátím. Dobře?
Dobře.
-Tak co myslíte? -No já čumím.
-Je to dlouhý jako prase. -Skvělý data. Dlouhý, ale dobrý.
-Je to děs. Zkrať to. -Řekl bys Ayn Rand, ať zkrátí Zdroj?
Kdyby bylo pět stránek o kapesníkách? Jo, řekl bych jí to.
To nejsou kapesníky. Jsou to ubrousky.
Kvůli tobě začnu říkat beta, EBITA. Nevím, co to kurva je.
Neboj. Připravíme se, aby měli všichni jasno.
-Ahoj, jak je? -Jak je?
Carmene, prosím.
Tak začneme.
-Představ si nás na cestě na kouzelná… -Jo. Chci, abys to udělal.
-Co? -Tu franšízu.
-Nechceš slyšet zbytek? -Ani nemusím.
To vy tohle místo děláte, čím je.
Do toho, hoši.
Děkuju.
Děkuju, Carmene.
Jediná odpověď.
A nemusely se nakopávat zadky.
Udělal bych to.
-Střecha je dobrá. Dřez vyzkoušejte. -Bezva.
-Dobře. -Super, díky.
-Jo. -Dám vám vizitku. Slíbil jsem vám to.
Tak dobře.
-Je pryč. -A už jde.
Super. Nechceš zkusit dřez?
Jo, ale ty stojíš blíž. Zkus ho ty.
Já tu mám teď spoustu práce a ty jsi oblečenej jako instalatér.
-Jo. Já vím. -Já jsem oblečená
jako kuchař a ty jako instalatér.
-Já vím. Jo. -Skoro jako by to bylo podle naší práce.
-Jo. To jo. -Super.
-Díky. Srabe. -Jo.
-Cos říkala? -Díky.
Ne, řeklas ještě něco.
Že to máš udělat ty?
Řeklas, že jsem srab.
-Možná se pletu. -Ne.
-Ne? -Ne? Dobře.
-Ne. -Jo.
-Ne, je naše šéfkuchařka. -Jo. Můžu… Jo.
-Máčka. -Jo.
Zase jsi to udělala.
-Neudělala… Bože. -Neudělala.
-Co? -Mám žízeň.
Mám žízeň. Potřebuju vodu a nevíme, jestli teče.
-Vodu? -Jo.
Přinesu ti ji.
-Super. -Jo, to dám.
-Mám ti napustit? -Asi jo.
Jo, to zvládnu.
Jsem za vás fakt vděčná a vím, že jste tu hlavně kvůli Berzattům,
ale je super, že jste zůstali, a jsem ráda…
Dobře, díky. Jasně.
Za co?
Za ten tvůj monolog.
-To bylo milý. -Jakej?
-Žádnej. -Dobře.
-Dobře. Jo. -Hned se do toho pustím.
-Dobře. -Děkuju.
Díky moc, máčko.
Šéfko, co…
Šéfko, co to bylo?
Čau.
-Znáš Petera Clarka? -Cože?
Znáš Petera Clarka?
Nechával vzkaz, že se ti snaží dovolat kvůli restauraci.
-Co je s ní? -Nevím.
Prý ti včera pětkrát volal.
Netuším, kdo to je.
Jo, jasně.
Stevie mi poslala to druhý číslo, kdybys zapomněl.
Nezapomněl jsem.
Volals jí?
Zítra.
Vážně odcházíš?
Nemůžu zůstat.
Nikdo to po tobě nechce.
Zavolám Albertovi.
Marcusi.
Nic jsi neviděl.
Ty jsi ale hajzl.
-Jsem kuchař. -Proč jsi mi to udělal?
Jednou jsem potřeboval něco ochutnat.
Neměl jsem lžičku, tak jsem přísahal,
že už je vždycky mít budu.
Ostatní jich teď mají málo.
Ne. O ty se bát nemůžeme.
-Co když je budu potřebovat já? -Nějak se domluvíme.
Ebro? Co se děje?
Ebro?
Ty jsi lišák.
Přesně.
Rozdupals mi srdce.
Promiň, Luco, musím najít lopatku na srdce.
Jasně.
Je na prach!
-Viděl šuplík se lžícema, co? -Jo.
Ta vzdušnost je…
To je to hlavní.
Prochází jimi světlo.
Jo. Nechcete, aby tu bylo moc…
Ne, nechcete, aby to krásné jídlo něco zastínilo.
Možná se pletu, ale nejsou v sezóně chryzantémy?
-Ano. Jak to víte? -Jo.
-Říkám to správně? -Chryzantémy?
-Takhle? -Stačí „chrýzy“.
-Chrýzy? -Jo. V branži se to tak říká.
Jo, to by byla maximalizace.
Možná že ano.
Tulipány taky ujdou, ale chrýzy…
Ty vydrží dlouho.
Můžeme to odložit? Hned se vrátím.
-Jasně. Budu tady. -Díky.
-Šéfko. -Šéfe, jsi v pohodě?
Jo, dobrý.
Vlastně kecám. Mám se skvěle.
-A ty? -Jo, já taky.
Pěkný.
-Jo, volali hosti. -Dobře.
Budou tu celý večer, dva štamgasti, zásnuby.
Čas?
V 19:30. Po večeři ji požádá o ruku. Chce prohlídku kuchyně.
Dobře, Romeo.
Co VIP?
Jo, tři. V 17:45, 18:30 a 20:00.
Hustý.
Každý stůl na 90 minut, jo?
-Jo, včera to šlo skvěle. -Jo, zopákneme to.
-Dobře. -Šéfkuchařko.
Šéfkuchaři.
Pořád mi to jde.
Tak jo.
-Vidíte? Perfektní. Jo. -Jo? To vám vyhovuje?
-Ahoj. Jak to vypadá? -Ahoj.
Ujde to.
-To už teď beru. -Jo.
-Pro jistotu ponechejme menší porce. -Jo, určitě.
-Super. -Můžu nějak pomoct?
-Ne. To je dobrý. -Ne?
-Fajn. Tak díky. -Díky.
Hele, Syd.
Co je?
Včera jsi byla úžasná.
To my všichni.
-Tina s kapustou? To bylo šílený. -To jo.
Marcus dělá Vzpomínku na titány.
Jo, byli skvělí, ale ty jsi byla boží
a já se tu teď dívám na ta čísla
a obvykle je to nejtěžší část mýho dne.
Je to stresující. Je to nepříjemný a obvykle mě to děsí.
Ale dnes se nebojím.
Protože máme padák?
Protože máme kapitána.
Víš, že včerejší večer byl vyloženě pekelný.
Ano, to byl.
Ale znáš ten pocit,
když jsi prostě…
Jsi přesně tam, kde máš být?
Jo.
Znám.
Faksové na scénu.
-Šéfkuchaři. -Šéfe.
-Vy se schováváte? -Ne…
-Čekáme na tvůj signál. -Čekáme na signál.
-Večer budeme mít zásnuby. -Dobře.
V 19:30, stůl 20.
Chce ji požádat po dezertu, jo?
-Tak to ještě vymazlíme, hoši. -Dobře.
Připravíme venku barový stůl, světla, atmosféru, kytky.
Ona dělá v akváriu s rybami.
-Pěkný. -Ve sklepě mám ubrus s mořskými tvory.
-Dáme ho na stůl. -Jasně.
Dopřejeme jim chvilku a pak vezmeme do kuchyně na přípitek se šampáněm.
-Jo. -Jasný?
-Jasný. -Začněte.
Šéfe.
-Musím podepsat dodávku. Hned se vrátím. -Jo, jasně.
Neznámé číslo
Haló?
Carmen Berzatto?
Jo, u telefonu.
Tady Peter Clark.
Není snadné se vám dovolat.
Volal jsem vám sedmkrát.
Promiňte, o co jde?
Kde je ta zasraná svatební krabice?
Přesunul někdo tu krabici na speciální příležitosti?
Kéž bys to tu viděl, amigo.
Carme. Co se děje?
-Nic se neděje. -Carmene.
To byl Peter Clark.
Pan Hvězda.
Už? Ze včerejška?
Nebyl tu včera.
Kdy tu byl?
Před pár měsíci.
Pamatuješ, jak jsme dělali sníh?
Do hajzlu, dobře. Páni.
Počkej.
Kdo tu teda včera byl?
Host.
Chci vědět, co říkal?
Říkal…
Říkal toho hodně. On…
Promiň, on…
Říkal, že jídlo bylo opravdu výjimečné.
A kreativní.
Máme tu nepopiratelný talent.
Ale?
Nedokáže přestat myslet na mušle a že jsme byli úžasně pohostinní.
Jídelna byla plná života, aniž bysme tlačili na pilu.
Máme hvězdu?
Máš dvě.
Tak jsem si říkal…
že počkáme asi až po směně…
Jo, to dává smysl.
Aby se všichni zaměřili na to, jak zvládnout dnešek, a mohli se…
-Soustředit. -Jo.
-Gratuluju. -Děkuju.
Jo. Jo, moc. Tobě taky.
Tak fajn.
Tak jo.
Dokázalas to.
Máš všechno?
Asi jo.
-Díky za odvoz. -Není zač.
V Kodani znám každýho, můžu se za tebe přimluvit kdekoli.
Děkuju. Vážím si toho.
Ale ne že mě ztrapníš.
Poslyš, Carmy je ze hry, takže ho jeden z nás musí nahradit.
-Dáme si boj na život a na smrt? -Jo. Jo, to by musel být.
Bylo by to na prd, ale rozhodně bych tě zabil.
Ale ne.
Zrovna jdu trénovat do restaurace o volnu.
To mě nepřekvapuje.
Ani to není těsný. Už jsi vyhrál.
Jsi magor. Nastup do toho letadla.
Nastoupím.
Ale musím ti něco říct.
Pracoval jsem na těch nejlepších místech, s nejlepšími kuchaři. A…
Bearovi…
nikdo nesahá ani po kotníky.
Má něco, co žádný z těch míst nemá.
A to co?
Rodinu.
Už půjdu.
-Mám tě rád. -Já tebe taky.
-Ozvi se. -Jasně.
Jsem velká holka. Řekni: „Do toho, Medvědi.“
Jo, mami, o vše je postaráno.
Do toho, Medvědi.
Ano, o dort je postaráno. O balónky taky.
Ne, víc šmrncu přidávat nemusíš.
Toho máme dost. Fakticky.
Sním ti nožičky?
Ne. Žádný dýdžej, jasný? Nic velkýho.
Rozhodně ne. Seš děsně divná.
Dobře. Taky tě mám ráda.
Copak to tady máš?
Co se děje?
Nic.
CDC je skvělej titul.
-Je to oficiální. -Seš ďáblice.
Já ti to říkala.
-Nelhala jsi. -Ne, lhát nepotřebuju.
Takže na ostatní křičíš a házíš po nich věcma?
Přesně. Změnila jsem se. Jsem totální psychopat.
-Sakra, to je super. -Že jo?
Jo, super.
A taky to hodně pomáhá.
-Všechno ze sebe dostanu. -Přesně.
Jo, a nemusím si to tahat domů a vylívat si to pak na tobě.
Vidíš? Ta nová práce je už teď požehnání.
Jo, jasně.
Myslíš, že to zvládnu?
Vím, že jo, zlato.
-Jsi děsnej lhář. -Vidíš? Zase jsi vylítla.
Jsem CDC. Jsem civilizovaná.
Já… nevylítla. To nedělám.
Vidíš? Kdo lže teď?
Hele.
Budeš nejlepší CDC na světě.
Nelžeš?
Nikdy.
Dej mi hubana.
KUCHYŇSKÝ PROSTOR ZAVOLEJTE TONYMU
To je ono. Franšíza, zlato.
-Sporáky dejte tam. -Pěkný.
Sekáček dozadu.
Ledničky sem dolů.
Tady kurva nic není!
Chápu. Duší kuchyně. Neviditelná.
Je tady, ale není ani vidět.
Jsi hroznej skeptik.
Vždycky máš blbý kecy. Bude to skvělý.
Alberte, otevíráme.
Je to dokonalý.
Hned ti pošlu…
všechny dokumenty e-mailem.
Mám udělat ještě něco?
Jak si přeješ.
Nelžu. Fakt ne. Použil jsem ochranu.
-Panebože. -Neřekl jsem jí svý jméno.
-Bratránek Moody. -Bratránek Moody.
Dobře, tady je další.
Byla ošklivá.
Tak ošklivá, že když šla do zoo, dali jí jednu vstupenku dovnitř
-a jednu ven. -A jednu ven.
Jo, to je strejda Red.
Ne, to je můj bratr Zeke.
-Cože? -To je Zeke.
-Ne, to se nepočítá. Jsou dvojčata. -Dobře, poslední.
Kůň, kůň, království za koně.
-To je očividně sir Derek Jacobi. -Správně.
„Řím je dav. Přinese jim smrt a oni ho za to budou milovat.“
-Jsi dobrá. -Ujdu.
Co budeš dneska dělat?
-Děkujeme. -Děkujeme.
Tak se podíváme. Po sto letech mám první den volno.
Takže budu s tebou, budu se cpát, dokud neupadnu do kómatu,
a pak po zbytek dne s nikým nepromluvím.
To zní skvěle.
Děkuju. Souhlasím.
A fakt se snažím o tomhle nemluvit.
Panebože, přestaň.
Proč se tak usmíváš? Přestaň.
Dobře, dám to… Fajn.
Dám to pryč.
Jsem na tebe moc hrdý
a tohle je ta nejúžasnější věc na světě.
Mám tě opravdu moc rád.
-Řekl jsem, co jsem chtěl. -Bezva, dobře.
-Skončil jsi? -Jo.
-Skončils? -Ano.
-Bezva. -Už to nikdy nevytáhnu.
Ani není o čem mluvit.
-Přesně. -Jo.
Je to fakt úžasný.
-Panebože. -Jenom jím.
-Normálně? -Ano.
-Jo. -Krájím jen jednou rukou.
Dobře, není to… Moc ti to nejde.
Sue znám už aspoň deset let.
-Je moc milá. -Jo.
Už takhle to mělo být na pohodu, ale s ní je to jistý.
Je skvělá.
-No nevím. -Co nevíš?
Nevím. Já tohle nikdy nedělal.
Carmy, bude to hračka.
Jsi milý člověk, ale taky zvláštní.
Máš zvláštní práci a spousta tvých lidí ostatní odpuzuje.
Máš spoustu příběhů.
Michelle napřed odradilo,
že je rodina plná psychopatů, ale ty toho naopak využij.
Máš příběhy, trauma, temnotu a jídlo.
-Jo. -Bude se jim to líbit.
Je to opak prodeje domu. Strašidla zmíníš jako první.
Vlastně ti závidím. Kéž bych tam šel s tím, co máš ty.
Já mám obyčejnou práci.
Krásnou ženu. Mí rodiče jsou celkem milí lidi.
Já nemám nic. Ty máš poklad.
Bude to dobrý.
Jo, to pomohlo. Děkuju.
Nemusíš se usmívat. Už je to jedno.
-Dobře. -Je to staromódní…
Dobře.
Tak jo.
Počkáš?
-Mám tu počkat? -Jo.
Jo, jasně.
Dobře. Děkuju.
-Hodně štěstí. To dáš. -Dobře.
Dobrý den.
Jdu za Sue.
Jak se jmenujete?
Carmen Berzatto.
Dobře, ohlásím vás.
Dobře. Děkuju.
-Carmen? -Dobrý den. Jo.
-Sue. -Dobrý den.
-Dobrý. Těší mě. -Mě taky.
-Posaďte se. -Děkuju.
Jenom klid.
Znáte Stevena?
Jo, je to můj bratránek.
Ze které strany? Máma? Táta?
Mám velkou rodinu.
Jo, to je… No, těžko se to vysvětluje.
Chápu. Taky mám pár takových věcí.
Prý jste šéfkuchař.
Byl jsem.
Teď už ne. Jo.
Prý jste byl dost dobrý.
Ušel jsem.
Jaké to je?
Jako v televizi, samý křik a blázinec?
-Někdy jo. -Jo, to se vsadím.
Kdykoli se na ty seriály dívám,
křičím na televizi.
„Buďte všichni zticha.
-A poslouchejte.“ -To chápu.
-Je to drama. -Jo.
Takže, Carmene… Říkáte si tak?
Jasně. Nebo Carmy.
Carmy.
Tak, Carmy… Co vás sem přivádí?
No, já…
prostě mě vždycky zajímalo…
Zajímalo…
Promiňte, jsem jen trochu nervózní.
To nemusíte.
Dobře.
Jo, promiňte, já jen…
Myslím, že jsem vždycky hledal
kreativní vyžití.
Rád kreslím.
Mám rád umění.
To mě vlastně k jídlu přivedlo.
Teda, jakože profesionálně.
Neplácám blbosti? Promiňte, je to…
Ne, můžete říct, co máte na srdci.
-Dobře, díky. -Samozřejmě.
-Jo. Moje rodina vlastnila restauraci a… -Nádhera.
Když jsem vyrůstal,
miloval jsem…
barvy jídla.
Jak se mění, když se jídlo připravuje.
S manželem jsme šli do restaurace Ever.
Znáte ji?
Ano, pracoval jsem tam.
Jak jinak.
Na stůl přišel předkrm. Nebo spíš prezentace.
Objednali jsme si akorát hrášek a maso.
Akorát jsme na talíř zírali a říkali jeden druhému:
„Takový odstín zelené jsem ještě neviděl.“
Bylo to…
Živé.
Jo, to je to slovo.
Přestal jste tedy vařit z vody.
To je…
Určitě velká změna.
Máte představu, čeho chcete dosáhnout nebo co prozkoumat?
Jo.
Nedávno jsme měli směnu
a všechno se pokazilo.
Úplně všechno. Dokonce i počasí.
-Bylo to zlé. -To mě mrzí.
Není to nic, co bych už neviděl.
V restauracích se kazí všechno.
Zkrátka je na nich
něco naprosto neudržitelného.
Je to nebezpečná profese. Nervy drásající.
Je to prostě…
Vážně těžké.
Jo, ale ty zábrany, ty překážky,
to je tak trochu…
-To je to dobré. -Jo.
Chápete? Máte pocit, že jste něco dokázala, že jste úspěšná,
ale to vydrží jen minutu,
protože pak druhý den musíte dělat úplně to samý s novýma překážkama.
A myslím, že jsem dlouho…
Promiňte, spíš bych řekl, že celou dobu, co tohle dělám…
Chtěl jsem se…
dostat na konec dne.
Přes všechny ty sračky.
Chtěl jsem…
to přežít.
A já…
Nechtěl znát svoje kolegy.
Chápete? Vůbec mi na nich nezáleželo.
Měl jsem je…
za nástroje, který mi pomůžou přežít
v kuchyni.
A nedávno
to vážně byla
nejhorší směna, na který jsem se podílel,
prostě absolutní průser od začátku do konce.
Ne kvůli personálu,
ale kvůli okolnostem.
A já…
vím, že kdybych…
Kdybych to vedl já…
Kdybych byl hlavní šéfkuchař…
Zhoršil bych to.
Přežil bych to,
ale všem by bylo nepříjemně, protože takhle se v práci cítím.
A přiměl jsem se takhle cítit…
Protože si myslím, že když se mi
tohlecto všechno děje v hlavě,
tak obvykle je to proto,
že se ten průser odehrává v mojí hlavě.
Na týhle směně…
všem hrozně záleželo.
Všichni se snažili
a všichni svoji práci milovali tolik, že to nebylo…
jako by se snažil přežít jeden člověk.
Byla to skupina lidí, co se navzájem podporují
a snaží se jeden druhého povzbudit.
A i když…
to bylo šílený, a to fakt hodně,
i když se to mohlo vymknout kontrole,
tak se to nestalo a…
A prostě…
Já jen sledoval, jak se všem daří.
To bylo…
fakt skvělý.
I když to pořád stálo za prd,
nikdy dřív jsem se tak nebavil.
Dobře.
Páni, to je…
Když jsem se ptala, čeho chcete dosáhnout,
ptala jsem se na to, co chcete dělat…
Promiňte.
… jako stážista v architektonické firmě.
Jo, promiňte.
Jste v pořádku?
Jo.
Žádné hranice
Vím, že máš narozeniny.
Jasně že jo.
Chci ti jen na chvíli ukázat svou práci
a pak podnikneme něco zábavnýho, jo?
-Platí? -Platí.
Dobře.
Ale musím ti říct, že moje práce v restauraci je velmi vážná.
Jo? Je to děsně nóbl. A profesionální.
Takže žádný smích.
-Jako strejda Carmy? -Žádná zábava. Co?
Mám být vážná jako strejda Carmy?
Přesně jako strejda Carmy, jo.
Dobře. Doprava.
Teď jsi v kuchyni.
Podívej. Počkej, podívej. Tady.
Počkej. Tady se dělají všechny dezerty.
-Co ty na to? -Hezký.
Zlato, na druhý straně zdi je vypínač.
Rozsvítíš nám tu?
Děkuju.
Hodně štěstí, zdraví
Hodně štěstí, milá Evo
Hodně štěstí, zdraví
Sfoukni to!
Jo!
Děti! Pojďte sem!
Na.
-Co je to? -Cokoli bys mohl potřebovat.
Letěla jsem do zahraničí jen jednou a byl to děs.
Ale tohle všechno mi pomohlo nebo jsem to u sebe chtěla.
Dramamine na nevolnost, Tylenol na bolest hlavy,
TUMS na bolesti břicha
a Alka-Seltzer, kdyby tě nebolelo břicho, ale potřeboval by sis odkrknout.
Taky půlka Xanaxu. Víc vážně nepotřebuješ.
Dobře.
Špunty do uší, kdyby ti při vzletu moc zalíhaly uši.
-Vitaminy? -Vitaminy.
Na let tam a pak zpátky.
-Děkuju, šéfko. -Není zač.
Nemáš kurva ani ponětí. Vůbec žádný.
-Dort! -Chceš si dát první kousek?
Chceš?
Dobře, respekt.
Bezva. Nakrájíme ho…
-Stačí říct a tu cestu zruším. -Cože?
Konference je na čtyři dny,
ale cesta tam trvá víc jak den a cesta zpátky taky,
plus ty časový zóny. Možná se to vlastně o den zkrátí.
Navíc je kousek od Tokia muzeum nindžů, kam jsem si chtěl udělat výlet.
-Ale nechci vás opustit. -To chápu.
Ale my to zvládneme,
a to díky tobě.
Bude to super, kámo. Užiješ si to.
Asi jo. Děkuju.
Jak velký kousek chceš?
-Mám ti něco přivízt? -Jo.
Dobře.
-Samolepky. -Tak dobře.
A nějaký sladkosti s divnou příchutí.
S divnou příchutí.
-Nebo limitovanou edici. -Jak chceš.
A když si uděláš fotku ve fotobudce,
udělej tu, kde vypadáš jako…
-Jo. -Super.
Přihodím i samurajský meč.
Děkuju.
Mikey S Clairinkou jsi měl pravdu
Dneska na tebe myslím Nedoručeno
Je to dobrý. Nedoručeno
Je vanilkový.
Táta sbírá svíčky.
Ne! To ne!
Jedeme rychle.
Ty jo.
Panebože. Mám to.
Nikdo tam nedal ruce? Fakt?
-Jo. -Jak to chutná?
-Nakrájím to, ty to nandej. -No jo.
-Možná mi spadne a… -Do toho.
-Tady máš. -Tak jo.
-Jo. -Chci roh.
Ne. Rohy mají děti.
Dospělí prostředek. To je pravidlo.
MEDVĚD
Ale to je nejlepší.
Jak velký kousek chceš?
Hodně velký. To zvládnu.
Chceš tenhle rohový, nebo…
Někdo si ho vezměte.
Je vanilkový.
Kolik že ti je? To je spousta svíček.
-Padesát. -Ty jo, gratuluju!
Tak jo.
Emily, máma ti cukr zakázala.
Promiň. Nic nenadělám.
-Syd. -Počkat, dárky.
Nikdo mi nepomáhá.
-Krájím to sama. -Pomůžu ti.
-No nevím. Je to ostrý nůž. -Potřebuješ další?
Počkej, to je tvoje práce.
-No tak. -Udělej to.
Aspoň to nandej.
Dáme dvakrát tolik. Dvakrát tolik. Tak.
Tady to je.
Dostaneš další kousek.
Beru to postupně.
Beru to postupně, jo?
České titulky: Pavlína Tajnerová