Är du redo?
Nej, bara... Ja, glöm bara mikrofonen
Ja, agera som om den inte var där
Sjung som om den inte var där
Ja, eh...
Okej?
- Redo för dom? Ja.
Då går vi in.
Om ni är här, vet ni redan
vem hon är, alltså en av de mest betydande
musikpersonerna i vår tid.
Lydia Tár är många saker:
utexaminerad konsertpianist från Curtisinstitutet,
invald i Harvards Phi Beta Kappa-sällskap.
Doktor i musikologi vid Wien-universitetet.
med inriktning på urfolksmusik
i Ucayalidalen i östra Peru
där hon tillbringade fem år
hos Shipibo-Konibo-folket.
Som dirigent började Tár sin karriär
med Cleveland-orkestern,
en av de så kallade "Fem Stora"
En rad framstående positioner följde
som innefattat Philadelphia-orkestern,
Chicagos symfoniorkester
och Bostons symfoniorkester,
innan hon till slut kom hit
till våra egna New York- filharmoniker.
Med dom genomförde hon
konserterna i Zaataris flyktingläger
inför mer än 75 000 personer
Hon har blivit särskilt känd för att
beställa samtidsmusik
från bland andra Jennifer Higdon, Caroline Shaw,
Julia Wolfe och Hildur Guðnadóttir.
Och hon har sett till att framföra deras verk
tillsammans med de traditionella tonsättarnas
Hon ska ha sagt att
"dessa tonsättare har en konversation
som kanske inte alltid är så kärvänlig."
Lydia Tár har också skrivit musik för scen och film.
Hon är faktiskt en av bara 15 så kallade EGOTs, alltså de
som har vunnit alla de fyra stora underhållningspriserna:
en Emmy, en Grammy, en Oscar och en Tony.
Det är, som ni kan förstå,
en väldigt kort och gnistrande lista
med namn som Richard Rodgers, Audrey Hepburn,
Andrew Lloyd Webber och, så klart, Mel Brooks.
År 2010, med bistånd av Eliot Kaplan,
grundade hon dirigentsällskapet Accordion,
som ska fostra entreprenörskap och möjligheter att framträda
för kvinnliga dirigenter, som kan få arbeta med
stora orkestrar över hela världen.
År 2013 utsåg Berlin Tár till sin huvuddirigent,
efter Andris Davis,
och hon har stannat där sedan dess.-
Liksom sin mentor, Leonard Bernstein,
har Tár en särskild dragning till Mahler,
vilkens nio symfonier hon spelade in
under sina Fem Stora-vistelser.
Hon lyckades dock inte slutföra
den så kallade "cykeln" med en enda orkester förrän nu.
Under hennes ledarskap
har Berlin spelat in åtta av Mahlers symfonier,
men har sparat den stora, Symfoni no. 5, till sist.
På grund av pandemin blev det uppförandet,
som skulle ha skett förra året - inställt.
Men det har sagts mig att hon nästa månad
ska göra en live-inspelning av Mahlers Femma,
som gör cykeln komplett
och ska ges ut som box av Deutsche Grammophon
precis i tid för Mahlers födelsedag.
Och som om inte det räckte, ska hennes nya bok, Tár om Tár,
publiceras som Nan Talese- imprint på Doubleday,
lagom till jul, en perfekt strumpklapp,
särskilt om du har en väldigt stor strumpa.
Alla vi på The New Yorker önskar dig välkommen.
Tack för att du är hos oss, Maestro, idag.
Tack, Adam. Tack.
Tack.
Lydia, jag kunde inte...
Jag kunde inte undvika att se dig studsa till en aning
när jag läste upp din biografi.
Var det för att jag glömt någon storartad framgång?
Eller vill du inte riktigt kännas vid
de så otroligt varierande saker
du har åstadkommit?
Nja, i dagens värld är "varierande" ett - ett fult ord.
Jag menar, vår era är specialisternas,
och om du försöker göra mer än en sak
är det nåt man fnyser åt.
Så varje konstnär ges sin typbeteckning.
Just det, och mycket aggressivt.
Men tror du den tiden kommer,
när det klassiska musiksamfundet
väljer att inte använda genusdistinktioner
för att karakterisera artister?
Det är jag nog fel person att fråga
eftersom jag aldrig - läser recensioner.
Verkligen, aldrig? Nej.
Men jag tycker det är konstigt att nån
velat ersätta "maestro" med "maestra".
Vi kallar ju inte kvinnliga astronauter "astronetter".
Mm, det stämmer.
Men vad gäller frågan om genusobalansen,
så har jag absolut inget att klaga på.
Och heller inte Marin Alsop, JoAnn Falletta,
Laurence Equilbey eller Nathalie Stutzmann.
Det finns så många otroliga kvinnor
som kommit före oss.
Du vet, kvinnor som verkligen höjde sig.
Det är fascinerande.
Kan du... Vem, till exempel?
Javisst, självklart.
Först och främst Nadia Boulanger.
Det ser jag som det - lyckliga exemplet.
Och det trista är Antonia Brico
som tveklöst var en enastående dirigent
men fick en oglamorös status
som "gästdirigent"
och sågs som en dresserad hund.
En hund... Fick hon inte chansen
att leda nån stor orkester?
Jodå, visst. Jo, hon dirigerade
Berlinfilharmonin och även på Metropolitan,
men alltså bara som gästdirigent.
Du vet, på den tiden var allt...
allt var genusspektakel.
Men, lyckligtvis, tiderna förändras,
och - Paulus omvändelse är ...
- "Paulus..." - om inte avslutad,
så ordentligt på väg.
Fallit av hästen.
Jo, Lydia, kan vi prata lite om
- om - tolkning? - Mm-mm.
För jag tror att det ännu finns människor
som ser dirigenten som ett slags mänsklig metronom.
Ja, och det är delvis korrekt.
- Ja, men det är... - Men att styra tiden,
är ingen småsak.
Men jag antar att det handlar om mycket mer än så.
Ja, det vill jag verkligen hoppas.
- Men tiden är det viktiga.
Tiden är den avgörande delen av tolkningen.
Du kan inte börja utan mig.
Du vet, jag startar klockan.
Min vänstra hand skapar, men min högra hand
den andra handen, markerar tiden och flyttar den framåt.
Men, till skillnad från en klocka stannar ibland min andra hand,
vilket betyder att tiden stannar.
Illusionen är att jag, precis som du,
är den som svarar på orkestern i verklig tid...
Just det. -...tar beslutet om det rätta ögonblicket
att starta om det hela, återställa det,
eller kasta ut tiden genom fönstret helt och hållet.
Saken är att redan från början
vet jag precis vilken tid det är
- Verkligen? Det är... - och i precis vilket ögonblick
du och jag ska nå vår destination tillsammans.
Du förstår, mina enda verkliga upptäckter
gör jag under repetitionerna.
Aldrig nånsin under uppförandet.
Kanske en svår fråga, men om du ska säga en sak
som Bernstein gett dig, vad skulle det vara?
Kavvanah.
Ja, det är ett hebreiskt ord
för uppmärksamhet på mening och avsikt.
Du vet, vilka är tonsättarens prioriteringar,
vilka är dina, och hur kompletterar de varandra?
Visst, kavvanah. Jag tror det ordet har
en lite annan betydelse för många i publiken.
Jo, så kan det vara.
Har jag rätt om jag tror att en dirigent
inte alltid fanns på scenen
- i den klassiska musiken? - Det stämmer.
Jag tror jag har läst att det faktiskt var
förstaviolinen som länge hade ansvaret.
Ja, förstaviolinen, oavsett om de hade intresset,
förmågan, eller inte.
När ändrades det, och av vem?
Med den franske tonsättaren Jean-Baptiste Lully,
som enligt uppgift använde en helt enorm,
ganska spetsig stav för att markera takten i golvet.
Det är inget jag tror att
musikerna direkt uppskattade.
Hur som helst fick tekniken ett slut under ett framförande
då Lully råkade
stöta sig själv i foten med staven och dog.
Ja, av kallbrand.
Men i alla fall...
Ja.
I alla fall blir dirigenten
helt nödvändig när orkestrarna blir större.
Och vi kan åter gå tillbaka till Beethoven.
"Ba, ba, ba bam - ba, ba, ba bam"
Det börjar faktiskt inte med åttondelen.
Taktslaget... "Ba, ba, ba"...
Det är tyst, inte sant?
Så nån måste starta klockan.
Någon måste, eh, sätta flaggan i sanden
och säga "Följ efter mig", förstår du?
Och denna någon var Lenny, som ledde orkestern
på den mest enastående lustresa.
För han kunde musiken, särskilt Mahler,
lika bra eller bättre än någon annan.
Och han lekte ofta med formen.
För han ville få orkestern att känna
att de aldrig sett, och än mindre hört
eller framfört någon sådan musik.
Så kan kunde göra radikala saker,
som att avvika från huvudtempot
eller avsluta en fras molto ritardando,
även om det inte stod i partituret.
Drev han det nånsin för långt?
Nej, nej, nej. Absolut inte.
Han firade glädjen över sin upptäckt.
Du sa nyss
att du gör dina upptäckter under repetitionerna.
När börjar denna process igen?
Vi sätter igång på måndag.
- Så med en gång? - Mm.
Med den här handlar det verkligen om
att försöka utläsa Mahlers intentioner i tebladen.
Jag menar, vi vet rätt mycket om dem
för hans andra symfonier.
Han var ju så inspirerad av Rückerts poesi
att han i åratal inte använde någon annans sångtexter.
Men allt detta ändras med Femman.
Femman är ett mysterium.
Och den enda ledtråd vi får
finns på manuskriptets omslag.
Ja, dedikationen till hans nya fru, Alma.
Så om du vill liera dig med Mahler
i hans femte symfoni
måste du allra först
försöka förstå detta mycket komplicerade äktenskap.
Skulle du säga att du har en annan tolkning
av det äktenskapet än Bernstein hade?
Du nämnde mitt etnografiska fältarbete i Amazonas.
Alltså, Adam, Shipibo-Konibo
kan bara ta emot en icaro, en sång,
om sångaren är där.
På samma sida om den ande som skapade den.
Och på så sätt konvergerar det förgångna och det nuvarande.
De är två sidor av samma kosmiska mynt.
Den definitionen av trohet stämmer för mig.
Men Lenny, han trodde på teshuvah.
Talmud-förmågan att nå bakåt i tiden
och förändra betydelsen
av sina egna handlingar.
Så när han spelade Adagiettot vid Robert Kennedys begravning
varade det i 12 minuter.
Han använde det som en mässa.
Och vet du, om du lyssnar på en inspelning av det,
kommer du att tveklöst känna tragedin och den djupa känslan.
Och såklart var den tolkningen
helt sann för Mahler senare i livet
när hans professionella bas gled undan
och Alma lämnat honom för Gropius.
Men, som jag sa, vi pratar om tid.
Och detta stycke föddes inte till en plågsam tragedi.
Det föddes till ung kärlek.
Så du valde...
Kärleken.
Okej, men precis hur långt?
Jo...
sju minuter.
Jag blev så tagen av det du sa till Adam
om - tolkning
och särskilt om känslorna
och att du valde kärleken.
Och jag vet att det sägs att man ska lämna tårarna
till publiken, men...
känner du dig nån gång överväldigad av känslor
när du står däruppe på pulten?
Ja.
Ja, det händer.
Det finns en... en förväntans belöningscykel
för vissa verk och moment i dem
som jag finner så otroliga, att när jag dirigerar,
även om jag inte direkt skyndar mig,
så kan jag knappt vänta tills jag kommer till det stället,
och ja, det slår till. Varje gång!
Så det är både fysiskt och känslomässigt.
- Hmm, hmm. - Det måste ta timmar
att komma tillbaka till jorden igen.
Du repeterar vad andra sagt, tänk på det, fast det glömmer du nog.
Och att sova, det är omöjligt.
Som mitt första år på Smith.
Vilket stycke gör det med dig?
O, jag såg dig...
Jag såg dig dirigera, eh, Våroffer
på Met förra året.
Det var så kraftfullt.
Tack. Tack.
Det är... det är de 11 pistolskotten...
Det är ett primtal...
Det träffar dig både som offer och förövare.
Du förstår, det var inte förrän jag dirigerat den
som jag blev övertygad om att vi alla är kapabla att mörda.
Det är förresten en fantastisk handväska.
Tack. Jag är glad att du gillar den.
Ja, det gör jag, det gör jag.
Ursäkta. Din lunch med Mr. Kaplan.
Hans chaufför väntar.
Okej.
Jag är ledsen, men jag har glömt ditt namn.
- Whitney. Whitney Reese. - Whitney.
Whithey, naturligtvis.
Jag är verkligen ledsen,
och tyvärr är jag lite sen
till något jag inte kan komma undan.
Jag förstår.
Får jag messa till dig?
Det är perfekt, Aldo.
Oj, jag hoppades vi kunde fira.
Jag också.
Jag ska föreläsa på Julliard.
Visst, bra.
Jag lovade Ben det.
Några kommer nog att trycka på för att få en Accordion-plats.
Vi borde bredda sällskapet.
- Vadå, utöka vårt antal? - Nej, vårt genus.
Jag menar, det känns avigt att behålla begränsningen.
Vi har gjort vår markering.
Och, om vi ska vara ärliga, har vi utan svårighet
lyckats placera alla.
Utom en.
Jovisst.
Hon hade problem.
Det har jag också hört.
Ämnet kommer upp vid varje Citibank-möte
med hennes far.
Jag beklagar det.
Det är okej.
Jag kan hantera det.
Så du vill torpedera Accordions grundprincip?
Då förlorar vi nog donatorer.
Ja, så kan det bli.
Kanske det är något vi kan återkomma till
- längre fram. - Visst.
Bryant Park är bokad för den 25e.
Nan bad mig hjälpa till att fylla stället,
så Kaplan-fonden ska köpa lite annonsering
i radio och utomhus.
Och Claquers.
Det är för stort, Eliot.
Hon skulle ha bokat Strand.
Spänn av.
Det kommer att bli magnifikt.
Och nästan precis på din födelsedag.
Jag var, eh, jag var ledsen att du inte kunde komma till min
Mahler-trea i London.
Jag också.
Det var en skolgrej med Petra.
Jag hade lovat Sharon att komma dit.
Självklart.
Jag hade hoppats få din ärliga uppfattning.
Musikernas betyg var översvallande.
Dom är konfidentiella, Eliot.
Jo, men försteoboisten gillar mig.
På hemresan
lyssnade jag på din med Israel-philharmonikerna,
och slogs av vad du lyckades få ut
av stråkarna i finalsatsen.
Alltså, hur fick du dom dit?
Var det konsertsalen?
Var det musikerna?
Musikerna var inte särskilt hörsamma.
Försteviolinisten kom fram till mig
efter första repetitionen
- och frågade om jag är jude. - Va?
Han fann det ovanligt, om inte misstänkt, att en icke-jude
skulle vilja dirigera judisk musik.
Kändes som Max Bruch.
Nja, prominent jude som jag är, har Kaplan-fonden, eh,
avsatt ett rejält belopp åt dem
- för en klezmer-produktion. - Mm-hmm.
Och kanske inviterar dom mig som gästdirigent.
Javisst, dom blir säkert nöjda med dig.
Håll igen nu.
Jag vet min plats.
Pengar kan inte alltid köpa allting.
Det där tror du inte på själv.
Jag kan berätta att jag försökte muta Francesca
att låta dig se din notation.
Hon bad mig dra.
Duktig flicka.
Herrn som sitter där borta med knasbollen
fokuserar ivrigt vårt bord.
Först trodde jag han såg på mig,
men jag tror han tittar på dig.
Försök ignorera honom.
Jag kan gå och tvätta händerna
om ni vill vara för er själva.
Det skulle jag aldrig förlåta.
Det sista jag behöver är att fastna här
med nån likadan som jag.
När reser du i morgon?
Francesca kollar flygen.
Be henne sluta med det.
Du kan åka när du vill.
Det behöver du inte göra.
Mina motiv är inte enbart oegennyttiga.
Bara en titt. En titt i ditt partitur.
Bra.
- Går det bra 5:15? - Visst.
Okej, för jag har mycket på gång nu.
Vi ska fylla en vakans.
Jag hoppas det är Sebastian.
Var nu rättvis, Eliot.
Sebastian har okej teknik.
Han kan svinga pinnen.
För en månad sen dök jag ner i Bunkamura
för att se denne Turing-maskin trampa igenom Chopins etta.
Gamle Sebastian är verkligen herr Tempo Rubato.
Robot-o ligger närmare sanningen.
Varför behåller du honom?
Oh, han är Andris man, som du vet.
Just det. Du ärvde det beslutet.
Sju år är en lång tid att låtsas respektera det.
Dom har andra jobbkontrakt där.
Han är en... konstig kille.
Vem? Andris?
Nej, Sebastian.
Han har, eh, fetischer.
Fetischer? Som vadå?
Böjelse för Kalmus gamla miniatyrpartitur,
pennor han sett
Karajan hålla i på fotografier.
Såna grejor.
Det är bara sorgligt.
Ja, men du har faktiskt rätt.
Jag måste nån gång byta ut honom.
Mot vem?
What Love Teaches Me.
Stråknotationen.
Mahler ger dig den själv.
Långsam, fridfull, djupt känd.
- Kom igen nu. - Tro mig -
du vill inte gå i skolan
hos nån med röd- och blåpenna.
Allra minst min.
Men det gör jag.
Okej. Slutar du då tjata på mig?
Ja.
Fri stråkföring.
Det är inte vackert för publiken att se på
men om du lyckas hålla musikerna
ute ur ogräset...
blir ljudet fantastiskt.
Ingen hyllar en robot, Eliot.
Gör din egen grej.
Hmm.
Okej, ...
Låt oss bryta här.
- Tack, Max. Mycket bra. - Tack.
Bara så jag ska förstå bättre...
varför kom du till Julliard?
Det är ju den bästa musikskolan i landet.
Dom vid Curtis, Eastman och andra håller kanske inte med.
Jag menar, Julliard är väl ett varumärke?
Kom du för att lära dig något av ett varumärke?
- Nej. Nej, så det fanns en lärare,
eller nån som gått ut här nån gång och, du vet,
manade fram något i din fantasi.
- Nån du själv skulle vilja vara. - Mm-hmm.
Så, vem var det?
Sarah Chang.
Hmm. Så du är violinist.
- Ja. - Okej.
Ja, då förstår jag varför
du valt att dirigera ett stycke som detta.
Det måste vara ett välbekant nöje att presidera över
en stråkbädd som uppträder som om dom håller på att stämma.
Alltså...
det här stycket är mycket tidstypiskt.
Jag menar, här ber oss tonsättaren
börja med "framåt och bakåt tremolo-drag
med stålvisp och sakta glidande cymbaler över skinn".
Låter som ett René Redzepi- recept på ren.
Visst är det roligt att spela ny musik, inte sant?
- Ja. - Ja.
Okej, bra. Gå tillbaka till de andra.
Jag vet att ni alla studerar dirigering
för Mr. Wolfe, men hur många av er
studerar också komposition?
Okej, vad heter du?
Olive Kerr.
Okej, Olive.
Vad har du att säga om det vi just har lyssnat på?
Det är rätt fantastiskt.
Jag menar, där finns en otrolig atonal spänning.
Jag håller med vad gäller spänningen.
Och visst, du kan intellektuellt begrunda och masturbera
kring lyckokänslan över det så kallat "atonala",
men den viktiga frågan är: Vad är det du dirigerar?
Vilken verkan har det?
Vad gör det egentligen med mig?
God musik kan vara utsmyckad som en katedral
eller kal som en krukbod,
bara den låter dig besvara båda dessa frågor.
Max.
Kom igen, vad säger du?
När... Anna Thorvaldsdáttir höll sin magisterföreläsning
sa hon att hon ofta influerades av formen
och strukturen hos landskapet och naturen där hon växte upp.
Men jag är inte säker på att hon var specifikt intresserad
av att beskriva själva ljuden.
Mycket Punkt Kontra Punkt.
Ja.
Avsikten med hennes komposition är vag, minst sagt
Så, om hennes avsikt är vag, hur kan du, som dirigent,
ha en åsikt om något alls?
Eller, för att vara korrekt,
i vissa fall har man helt enkelt inget val.
Ni kommer att ställas framför en orkester
och låtsas att där finns osynliga strukturer.
Men min önskan för er
är att ni ska besparas genansen
att stå på pulten med en 4'33"
och försöka sälja en bil utan motor.
För nu, mina vänner,
nu är tiden kommen att dirigera musik
som verkligen kräver något av er.
Ni vet, musik, som alla känner till
men som kommer att uppfattas annorlunda när ni tolkar den åt dem.
Till exempel, Max, varför inte ett Kyrie?
Du vet, nåt i stil med Bach:s Mässa i H moll.
Bach är inte min grej.
- Bach är inte din grej? - Mm-hmm.
Men Max.
Har du läst Schweitzers bok?
Nej.
Det borde du göra.
Det är en viktig text.
Det tyckte Antonia Brico.
Så mycket att hon tog sig till ekvatorialafrika
och paddlade uppför Kongofloden för att spåra upp Schweitzer
och be honom lära henne vad han visste om Bach.
Nånstans har jag en bild av henne
i en tropikhjälm.
Jag menar, har du...
har du nånsin spelat elller - eller dirigerat Bach?
Ärligt talat, som färgad och genusöverskridande
vill jag säga att Bach:s misogyna liv
gör det ganska omöjligt
att ta hans musik på allvar.
Men kom igen nu.
Vad menar du egentligen med det där?
Tja, är han inte far till typ 20 barn?
Jo, det är fastställt.
Och en betydande mängd musik.
Ursäkta, men jag är inte klar över
vad hans produktivitet i den äktenskapliga sängen
har att göra med H moll.
Nåväl,...
hur som helst, det där är ditt val.
Jag menar, "en själ söker sitt eget sällskap".
Men glöm inte att det bortvalet
stänger inloppen för ens uppmärksamhet.
Men visst, att sålla fram det acceptabla
eller icke-acceptabla är funktionssättet hos många
om inte alla symfoniorkestrar idag,
som ser det som sin kejserliga rätt
att fostra folket.
Så även om den är slipprig,
finns det skäl att undersöka Max allergi.
Kan klassisk musik, skriven av ett gäng strejta,
österrikisk-tyska, kyrksamma vita killar exaltera oss,
individuellt såväl som kollektivt,
och vem, vill jag fråga, ska avgöra det?
Hur är det med Beethoven?
Är han din grej?
För mig, tvättäkta lesbisk,
är jag inte alltför säker på gamle Ludwig.
Men i vilket fall tar jag mig an honom,
och ser mig stå ansikte mot ansikte
med hans storhet och oundviklighet.
Kom igen, Max. Ha överseende!
Låt oss skänka Bach en likadan blick.
Sätt dig.
Detta är bara lite småplink, inte sant?
Jag menar, det kunde vara en förstaårs pianoelev.
Eller när â™ª Schröder spelar för Lucy â™ª.
Eller varför inte Glenn Gould.
Det är inte förrän den förändras...
och du kommer in i den,
som du hör vad den egentligen är.
Den är en fråga.
Och ett svar.
Som leder till en annan fråga.
Det finns en ödmjukhet hos Bach.
Han låtsas inte vara säker på något.
För han vet att det är alltid frågan
som engagerar lyssnaren.
Det är aldrig svaret, inte sant?
Nu till den stora frågan för dig:
Vad tycker du, Max?
Du spelar mycket bra.
Men idag är vita, manliga, strejta tonsättare bara inget för mig.
Var inte så angelägen om att vara förorättad.
Narcissismen kring små olikheter
leder till den tråkigaste likformighet.
Jag tycker Edgard Varèse är okej.
Alltså, jag gillar i varje fall "Arcana".
Jaså, då ska du veta att Varèse
en gång famöst slog fast att jazz
var "en negerprodukt exploaterad av judarna".
Det hindrade inte Goldsmith från att utnyttja honom
i hans Apornas planet-musik.
Det är den perfekta skymfen, håller du inte med?
Men du förstår, problemet med att delta
som en överjordisk, allvetande dissident
är att om Bachs talang kan reduceras till hans genus,
födelseland, religion, sexualitet och så vidare,
så kan din det också.
En dag, Max, när du går ut i världen
och gästdirigerar för en större eller mindre orkester,
får du se att musikerna har mer än lampor
och noter på sina ställ.
Dom har också fått betygsformulär
där de ska bedöma dig.
Så vilka kriterier
skulle du vilja att dom tillämpar när dom gör det?
Din notläsning, teknik med pinnen, eller nåt annat?
Okej allihop, med hjälp av Max kriterier,
låt oss se på Max val.
I detta fall, Anna Thorvaldsdáttir.
Kan vi enas om två observationer?
Den ena, att Anna är född på Island.
Den andra, att hon är, på ett, jag vet inte,
Waldorflärarsätt, superhet ung kvinna.
Hand upp för ja.
Okej, då vänder vi blicken
tillbaka mot pianobänken däruppe
och försöker se hur många av dom sakerna
som möjligen har nån relation till personen vi ser framför oss.
Men vart är du på väg?
Du är en jävla subba.
Och du är en robot.
Tyvärr tycks ditt inre vara uppritat av
sociala medier.
Den som vill dansa i maskeraden, måste tjäna kompositören.
Du måste sublimera dig själv,
ditt ego och, ja, din identitet.
Du måste, faktiskt, stå framför publiken och Gud
och utplåna dig själv.
Okej.
Under nerstängningen
gjorde du något som jag tyckte var remarkabelt.
Ni spelade gratis.
Vem som helst kunde höra Berlin-konserter
utan att betala ett dugg.
Ja, det- det var ett...
ett demokratiskt beslut av musikerna.
Och även om jag skulle önska att idén var min,
så kom den från hjärtat hos Sharon Goodnow.
Sharon är din partner.
Ni har ett barn tillsammans.
och hon är också konsertmästare för Berlin.
- Kan det ibland... - Ja, det stämmer.
komplicera saker för dig?
Att du tar arbetet med hem eller att...?
Jake sa att du säkert
skulle bli nöjd med stoltyget.
Det blir jag nog...
om jag kan få bort fettet till nästa månad.
Du går aldrig upp i vikt.
Din... din mor messade mig.
Hon vet att du är upptagen men hoppades du kan titta in.
Nästa resa.
Några planer för middagen?
Nej.
Nej, jag ska stanna här och hålla igång flygeln.
Jag är lite misstänksam mot E:et i celloslingan.
Låter det inte lite som uppvärmd Charles Ives?
Nej - inte alls.
Men bekymra dig inte, jag ska ringa Houston.
Dom är alltid flexibla.
Du har väl några New Haven-vänner
du vill träffa ikväll?
Nej. Faktiskt inte.
Ska jag komma och hämta noter lite senare?
Nej, det behövs inte.
Okej.
Jovisst, jag glömde det nästan,...
nån lämnade det här till dig i receptionen.
Vem då?
Det sa dom inte.
Vad, inget kort?
Nej.
Okej, lägg det bara där.
Tack.
God natt.
G'natt.
Du lyssnar på
All Things Considered från NPR News.
All Things Considered presenteras av
Corporation for Public Broadcasting...
Public Broadcasting.
och I Eat Ears,
som förplägar den kräsne lyssnaren sedan 2008.
- I Eat Ears, - I Eat Ears,
- gör det du också. - Gör det du också.
Och nu, mer från NPR.
Under några veckor framåt,
får vi höra dikter av fyra finalister
som tävlar om den nationella utmärkelsen för unga poeter.
När fick du veta detta?
I morse.
Mr. Kaplan bad djupt om ursäkt.
Jag lyckades få in oss på
7-planet du gillar, genom München.
Bytet måste gå snabbt,
men det finns specialtjänst på plats.
Var står vi med DG?
Låt mig höra att till slut vaknat upp och inser visdomen
i att göra högklassiga LP för denna utgivning.
Än har inget hänt där.
Har du sett mejlutkastet jag skickade?
Skickade iväg det sent i går kväll.
- Skicka mig bara deras svar. - Mm-hmm.
Vad tyckte du om The New Yorker-samtalet?
Det gick bra, tyckte jag.
Det menar du inte.
Jag svamlade.
Nej.
Nej, inte alls. Du, du var strålande.
Francesca.
Om du alls är intresserad av att dirigera,
måste du kunna säga vad du tycker.
Okej. Kanske du...
du kunde ha hållit ner relationen med...
- Lenny? - Nej.
Jag - jag tänkte på Mahler och Almas.
- Oh. Aha. - Du antydde att hon bedrog honom.
Jag är inte säker på att jag håller med om det.
Jaså, verkligen?
Alma var också tonsättare,
men han insisterade på att hon skulle sluta komponera.
Han sa att där bara fanns plats för...
- Ett arsle i huset? - Ett arsle i huset. Ja.
Och hon ställde upp på dom reglerna.
Ingen tog beslutet åt henne.
#SpeletsRegler
Om en kvinna får beträda scenen,
har hon också rätt att kliva upp på pulten.
Okej.
Hur var din kväll?
Händelselös.
Finns det kvar några av Sharons tabletter?
Nej, men Dr. Korovin lämnade in dom här.
Oh, tack.
Jag fick ett nytt konstigt mejl från Krista.
- Mm-hmm. - Hur ska jag svara?
Inte alls.
Nja, detta verkade extra desperat.
Hoppet är det sista som överger människan.
Har du nåt avtal om vinstdelning
med elbolaget som jag inte känner till?
Flimret är tillbaka.
- Det kör hårt.
Jag hittar inte mina Metropolol nånstans.
Tusan.
Jag hittade den här liggande lös i lådan.
Är det rätt sort?
Ja.
Tack.
Har du ny väska?
Det är bara en present från Eliot.
Vill du ha den?
Nej.
Den passar dig.
Vi kör den här på 60 slag i minuten.
Det är faktiskt 64 slag.
Jag försökte ringa dig på mobilen i går kväll.
Hmm.
Och sen på hotellet.
Jag måste ha sovit.
Så djupt sover du aldrig.
Nej, skäll nu inte på mig.
" Feelin' a feelin' "
" For somethin' there ain't too much of... "
Jag är orolig för Petra.
Hon har börjat försvinna in i sig själv.
Kan du precisera.
Hon kommer ofta hem med blåmärken på smalbenen.
Och när jag frågar henne om det, blir hon tyst.
Alltså, jag hoppas det bara är från fotboll på lekplatsen
och inte nån biotysk grej.
Hmm, det här har vi pratat om.
Men kanske vi bara ska göra mer
för att hon ska få en kompis.
Förra året var verkligen jobbigt,
att vara instängd ensam med två gamla damer som vi.
Hon är gammal nog att lära sig spela piano.
Jag ska lära henne.
Ja.
Det skulle nog vara bra.
Hur är ditt hjärta?
Bättre nu.
Knack, knack. Vem där?
Lenny?
Walter?
Oh, det är du, MTT.
Varför envisas du med att bromsa upp saker så där?
Dina affärer här går ju strålande,
skriker inte som nån jävla porrstjärna.
Michael Tilson Thomas...
Hej Petra.
Varför smyger du?
Säg det, så hjälper jag dig.
- Sharon? - Hmm?
Eh, jag kör Petra till skolan.
Okej.
- Kom nu. Hej.
"Vem bär bårtäcket?"
"Vi", sa gärdsmygen
- "både tuppen och hönan". - Hönan.
"Jag ska..."
"Vi bär bårtäcket".
Och vem sjunger en psalm?
"Jag" sa trasten, som satt i en buske.
"Jag sjunger en sång".
"Vem ringer i klockan?"
"Jag", sa tjuren,
"för att jag kan dra.
ska jag ringa i klockan".
Alla fåglar i luften
suckade och snyftade
när dom hörde klockan ringa
för stackars Cock Robin!
Det kommer att ordna sig.
Okej, vem av dom är det?
Den röda.
- Hej då. - Gå nu.
Hej Johanna.
Jag är Petras pappa.
Hon har berättat mycket om dig.
Jag vet vad du gör mot henne.
Och om du gör det en enda gång till, vet du vad jag gör då?
Då tar jag dig.
Och om du berättar för nån vuxen vad jag just har sagt...
Så kommer dom inte att tro dig.
För jag är en vuxen.
Men du måste tro mig,
Jag kommer att ta dig.
Kom ihåg detta, Johanna.
Gud ser allt.
Hallå. Hej.
Är alla i konsertsalen?
Ja.
Nej.
God morgon.
Oh, ursäkta, Maestro.
Vi visste inte om du skulle komma.
Vi fick veta att det kunde vara en schemakrock.
Vill du att jag ska föra anteckningar?
Nej tack, Sebastian,
Det behövs inte.
Har vi alla våra betygsformulär?
Vi drog ner dom till tre.
Så om ingen har andra ärenden att diskutera,
låt oss ta in nummer ett.
Goossens håller, ljuder sitt A.
Och Leon var förstås ganska berömd
för sitt rätt djupa vibrato.
Beecham tittar upp och säger, "Mina herrar, gör ert val".
Hur går skrivandet?
Ah, jag vet aldrig hur jag ska besvara den frågan.
Får det att låta som en fysisk handlikng.
Som, hur går bajsandet?
Okej.
Hur går tänkandet?
Inte så bra.
Jag hör nånting och blir exalterad
bara för att komma på mig själv med pastisch.
Allt är pastisch.
Vi har alla samma musikgrammatik.
Se bara på Beethovens Femma.
Tredje satsens tema har samma intervallsekvens
som öppningstemat i Mozarts 40e.
Kan vara en tillfällighet.
Nej. Inte i det fallet.
Om du tittar i skissboken han använde,
hittar du 29 takter från Mozarts final.
Kopierade dit av Beethoven.
Men Gud, det finner jag högst deprimerande.
Jag har läst ut ditt manuskript.
Den är mycket bra, Lydia.
Den kommer att bli långlivad.
Och, vågar jag säga, finnas tillgänglig
långt efter det att min bok glömts bort.
Jovisst, det stämmer.
Hela den första tryckningen kommer alltid att förbli tillgänglig.
Alltför blygsam, som vanligt.
Tack, Andris.
Den här ska jag vara rädd om.
Du kan behöva den.
En liten säljnotis för omslagen.
Oh, stort tack.
Jag ska skicka den till förläggaren.
Hoppas det inte är för sent.
Jag är stolt över att kunna kalla dig min elev,
även om det nog var
rätt lite jag kunde lära dig.
Det är inte sant.
Jag hade aldrig haft den ställning jag har nu utan dig.
Då hade du varit i London, New York.
Dom är inte Berlin.
Och dessutom vet jag inte vad Sharon skulle göra
om vi skulle ge oss iväg.
Hon är så nära sin släkt.
Visst, Goodnow-systrarna.
Jag minns den äldre som en verklig partydrottning.
medan hon fortfarande höll till på DG.
- Heike är en kvinna som det finns många åsikter om.
Och den rösten.
Jag menar, signalstyrkan
är ju outhärdling.
Jag har tvingats hålla till i min gamla lya i stan
för att få nåt skrivande gjort.
Schopenhauer mätte en mans intelligens
mot hans känslighet för brus.
Kastade han inte också en kvinna nedför en trappa
som sen stämde honom?
Jo.
Fast det är oklart
om hans personliga avigsidor
alls är relevanta för hans verk.
Du är sen.
Här, ge mig din käpp.
- Tack. - Jag klarar det.
Okej. Uh...
Bra, bra.
Från början igen, och vi ska inte glömma...
Christian...
I sforzandot måste helnoten särskilt accentueras.
Okej?
Uh, men också...
Det är som om vi hör det
väldigt långt bortifrån.
Så det är...
Ju... Uh...
Ursäkta. Är Harald där?
Harald? Jag undrar bara om du kunde...
snabbt rigga upp nåt för oss?
Bra, bra, bra.
Harald?
Vi vill ha samma arrangemang vid live-inspelningen.
Ett, två, ett.
Okej? Ser bra ut, men...
Även om era kroppar visar det, sforzandot hör jag fortfarande inte.
Okej. Det ser bra ut, men...
vi måste få höra det.
Okej? Det är inte...
Hej.
Direkt från 27 och... övergången måste vara som ett skott.
Ja?
Okej?
Nej. Genast bort!
Bah!
Det går alldeles för långsamt.
Helt kort, med mycket energi.
Mm.
Okej.
Okej, tutti.
- Uh...
Hur känns det här uppe?
Bra.
Faktiskt väldigt bra, men...
det är synd att vi inte ska spela in direkt till skivan.
Kriminellt är ett bättre ord.
Skickar du mig Mp3:orna?
Javisst, men vill du inte ha WAV-filer?
Nej, jag vill ha vad folk faktiskt kommer att streama.
Och kanske video?
Ja, ja. Scenkamera A vänster.
- Okej. - Okej. Tack, grabbar.
Okej. Hej då.
- Där? - Ja.
Du vill att vi ska komma in starkare där?
- Okej då, ja. - Ja.
Här, när grundstyrkan är forte,
vilket inte är bra.
- Hmm. - Ja?
Ja, um, bara en liten sak, Maestro.
- I scherzot...
är klarinettsolot fortfarande lite för starkt.
Det bör vara en slinga som ackompanjerar
- förstaviolinerna. - Hmm.
Men förutom det, tycker jag vi är i mycket god form.
Tack, Sebastian.
Tack.
En korrekt bedömning?
Det tycker jag inte.
Klarinetten är betecknad piano, vi pianissimo.
Sebastian sitter gärna nära scenen,
men det är inga problem med balansen längre upp.
Mm-hmm.
Nåt lite lekfullare.
Mm-hmm.
Och här är nåt Tanya och jag gjorde med Gustavo.
Jag tycker det är mycket kraftfullt.
Ja, det är verkligen ett underbart arbete, Karl.
Jag undrar bara om vi inte kunde prova nåt
lite mindre, uh, beräknat.
Nåt enkelt som det här?
Hmm?
Jag är osäker på hur du vill ha belysningen.
Be Harald dimma ner huslamporna till hälften.
Huslamporna ner till hälften, tack.
Ja tror det kan fungera,
men vi måste sätta in några ljuskällor.
Mm-hmm.
Om vi ska göra nåt sånt här,
måste vi få hit det varma ljuset
nästa vecka, Tanya... Glöm stroboskopen
Hmm.
Tack för att du väntade.
Självklart, Maestro.
Hur känner vi oss inför torsdagens repetition?
Jo, Sebastian tycker att ditt solo i scherzot
är lite för starkt.
Det är möjligt.
Hmm. Jag håller inte med.
Din styrkebeteckning är högre än förstaviolinernas.
Ja, det stämmer.
Hör på mig.
Sebastian börjar bli gammal, Knut.
Jag tänker byta ut honom.
Du är den förste som får veta det.
Jaha...
Då sammankallar jag ett möte så tar vi en omröstning.
Nej, det gör du inte.
Vi måste rösta om det.
Jag känner till röstningsreglerna.
Men tillsättningen av den biträdande dirigenten
är helt mitt eget beslut.
Ja.
Så jag kan räkna med ditt stöd?
Ja.
Bra.
Vem ska du ersätta honom med?
Jag funderar på några namn,
men huvudsaken är att vi går vidare med detta omedelbart.
Jag förstår.
Maestro, de andra musikerna vill veta
om du har valt det kompletterande stycket.
Ach!
Snart, Knut, det lovar jag.
Okej. Tack.
Oh.
- Jag... - Det är okej.
- Tack.
" Går från dur till moll. "
Ursäkta, jag knackade.
Jag vet att du ville ha dina nycklar tillbaka fortast möjligt.
Ja, tack.
Använde du företagskortet?
Ja.
Vi kan använda det till din...
din taxiresa hem.
Det går bra.
Då kan du gå.
Det var inte bara nycklarna.
Jag vill att nån håller om mig.
Det här är inte rätt ställe, Francesca.
- Du är... - Det gäller inte...
Jag bara...
Jag fick nyss det här från nån borta på Accordion.
Oh, nej.
När hände detta?
I förrgår.
Det där mejlet hon sände dig, det kändes som om hon redan...
Radera det. Och alla andra också.
Det finns ingen anledning att bli indragen i nån intrig.
Så, så.
Samla dig. Vi kunde inte ha gjort nåt för att hindra henne.
Hon var inte en av oss.
Jag kan inte sluta tänka på vår färd uppför Ucayali.
Hmm.
- Vi tre stod så nära varandra. - Ja.
Men det var innan hon började ställa krav.
Det var bara nåt som inte stod rätt till med henne.
Hon var så lovande.
Det var hon.
Ja.
Nästan lika mycket som du.
Men nu måste vi glömma henne.
Förstår du?
Gör du?
- Jag är ledsen. - Nej.
- Jag vet att du behöver arbeta.
Dina...
Dina nycklar ligger på köksbordet.
Hon gick till sängs direkt.
Jag behövde inte ens hålla i hennes fot.
Och hon kom hem på mycket bättre humör.
Oh, vilken tjej.
Jag träffade den nya cellisten idag.
Oh, och hur var det?
Olga Metkina.
Ryska.
Utmärkt musiker.
Bra.
Hennes uppsyn är lite för mycket.
Hur så?
Hennes legato.
Hon ser ut att närma sig orgasm.
Hon är ung.
Så du har träffat henne?
Nej, nej.
Francesca nämnde något.
Jag tror hon ska ordna en välkomstlunch.
Det ska du kanske vänta lite med.
Hon är bara engagerad på prov.
Har du några invändningar?
Nej.
Egentligen inte.
Vi måste se om hon passar in.
Har du tagit din tablett?
Nej.
Tack för påminnelsen.
Hur var Johanna igår?
Hon håller sig på avstånd nu.
Säg till om det ändras.
Petra, igår kväll, var du möjligen inne i mitt kontor?
- Nej, Lydia. - För du vet ju
att du inte får vara därinne utan mig.
Det vet jag.
Det är bra.
Det är inte så lättvindigt.
Det måste vara... det måste vara fylligare.
Vänta lite... Det ska vara stor klang!
Okej?
Mer passion! Ni måste låta som horn,
även om Mahler inte skrivit det. Mycket stråkar!
Starkt tryck. Okej?
Glöm... Visconti!
Okej?
Så välbekant för alla här.
Det hjälper er faktiskt inte att lära känna det här stycket. Okej.
Samma ställe.
Och ett litet crescendo...
Snälla ni.
Snälla, snälla ni.
Ni måste se på mig.
Det är helt öppet här.
Okej?
Det ska vara som, ...
en enda person som sjunger ut sina känslor.
Och...
Ni spelar det som... en etyd.
Okej.
Från början på adagiettot igen.
Maestro.
Vilken överraskning.
- Jag tog mig just en liten lunch. - Hmm.
Är det något jag kan hjälpa dig med?
Uh, nej tack.
- Lite te, kanske? - Nej, men tack ändå, Sebastian.
Du vet, jag glömmer ibland hur imponerande
din samling här är.
År det där Kalinnikov?
- Ja. - Ah.
Är han inte fantastisk?
Han hör hemma i ett museum.
Jag räddade honom för hundra rubel
på en marknad i Kiev på 90-talet. - Ah.
Just efter murens fall.
Det måste verkligen ha varit något.
Ja, otroligt att ha fått leva igenom det.
Jag hade precis kommit hit med Andris,
och plötsligt blev det omöjliga möjligt.
Ja.
Det var det jag ville prata om.
- Återföreningen? - Uh, nej, nej.
Var snäll och sätt dig.
Nej, om möjligheten
att låta dig ta hand om en abonnemangsorkester.
Det gör jag ju redan.
Ja, men som kapellmästare.
Om det ska bli av måste det väl bli nu, Sebastian?
Du menar flytta från Berlin?
Ja, flytta nånstans.
Men detta är mitt hem.
Vårt enda hem är pulten.
Vi lever alla i kappsäck.
Det vet du lika bra som nån annan.
Tänk lite på det.
Ta din tid.
Det är inget vi måste bestämma nu.
Det är flickan, va?
Förlåt, vilken flicka?
Du frågar inte.
Du ger order.
Jag visste från det hon dök upp att mina dagar här var räknade.
Andris bad mig att inte oroa mig, men...
Jag visste det.
Jag vet faktiskt inte vad du pratar om.
Men snälla du...
Bara för att ingen vågar andas om det.
Vi ser vad du gör.
Dom små favörer du delar ut.
Jag...
Jag vet inte vad jag ska säga, Sebastian.
Jag menar, att du av alla människor
skulle ha modet att ifrågasätta min heder.
Nej, nej. Jag är - jag är ledsen, Maestro.
Jag vet, jag vet inte vad jag säger.
Nej, nej, nej, helt klart vet du precis vad du säger.
Jag menar, om det är så du känner mot mig,
skulle du då inte tycka att stanna kvar
är fullständigt otänkbart?
Nej, nej, jag ber, Maestro. Var snäll och förlåt mig.
För vadå?
Din inställsamhet, ditt hyckleri eller din misogami.
- Jag är inte misogyn! - Misogami.
Äktenskapshat.
Andris är fortfarande synnerligen gift.
Och har du inte en lägenhet på samma våning?
Jag gillar bara inte vad han antyder.
Det kan leda till mer än bara lite skvaller.
Jag vet.
Det var knappt vi överlevde Der Spiegel
när du och jag kom ut tillsammans.
Men mot Francesca kan väl ingen peka finger.
Ni ser inte ut att ha en sån relation.
Nej, det stämmer.
Jag bara... Jag mår illa av att tänka
att den gamle stofilen ska ha rätt om något.
Han har säkert redan gått med det till Andris.
Men finns det nån annan än Francesca
som du tycker är mer kvalificerad?
Det finns dom som är likvärdiga.
Hmm?
Kanske beslutet ska vänta.
Var är vi med DG?
Jag talade med en assistent i Boyd Muir:s kontor...
som sa att dom inte visste varför dom bestämt sig för
enbart en digital utgåva, vilka kriterier som gällde.
Men vad jag vet är att dom just gav ut
en full vinylpressning för Long Yu.
Självklart gjorde dom det.
Den kinesiska marknaden är otrolig.
Okej. Silkesvantarna av.
Jag går direkt till Lucian.
Kanske behöver han påminnas om
sitt Annenberg Inclusion Initiative.
Du har kontaktuppgifterna, va?
Mm-hmm. Jag skickar dom med en gång.
Hrrm, min dator bråkar igen.
Jag har redan pratat med IT.
Låt mig låna din.
Tack.
Var är téet?
Ah, jag vissste inte var du var?
Jag arbetade bort en kink.
Téet är kallt, jag hämtar nytt.
Det är okej, jag behöver det inte.
Låt oss bara jobba på.
Francesca, du gjorde väl som jag bad dig
och tog bort all korrespondens med Krista,
eller?
Det är jag osäker på.
Jag - jag ... jag vet inte säkert.
Jag ska kolla det.
Du vet, Sebastian ska lämna oss,
och jag undrar om du skulle kunna...
göra upp en lista med tänkbara ersättare.
Du får naturligtvis gärna sätta dit dig själv.
Tack.
Oh, din - din lunch med den nya cellisten.
Oh.
Jag tänkte be dig flytta den
tills orkestern har röstat.
Jag messar henne nu.
Nej, vänta.
Lika bra att se vad hon är gjord av.
Den här maten.
Gurksalladen är utmärkt.
Det är typ det enda valet här
för en vegetarian.
Äter du fisk?
Helst inte.
Men du, vi kan gå till ett annat ställe.
Till exempel Store Kitchen.
Det är bara en gammal dum tradition
att nya medlemmar tas hit
för att supera med dom gamla spökena.
Jag menar, vid nåt tillfälle har alla från ... från Napoleon
till Beethoven kilat in för att äta vid nåt av dom här borden.
Ja, och Clara Zetkin.
Jag undrar vid vilket.
Vem är det? Är det en musiker?
Nej. Hon var med och grundade
den socialdemokratiska kvinnorörelsen i Tyskland
och kommunistpartiet tills Hitler kom till makten
och hon flyttade till Sovjetunionen.
Clara Zetkin?
Ja.
Den 8e mars varje år sätter vi blommor vid hennes plakett
i Kreml-murens nekropolis.
Hennes födelsedag?
Nej, Internationella Kvinnodagen.
Redo att beställa, Maestro?
Ja ... Ja, först shashlik, sen kalv.
- Och för er? - Gurksallad.
- Tack. - Ett bra val.
Lite mer bröd?
- Hmm.
Det är gott. Vill du ha en bit?
Oh, nej.
Nej. Tack.
Har du bott länge i Berlin?
Nej, inte alls.
Jag bor hos vänner i Wicker
- tills jag får beslutet från orkestern. - Hmm.
Hoppar Simonov in för dig?
Ja, det tror jag. Han är min farbror.
Oh.
Men min dröm har alltid varit att spela med Berlin.
Ja, jag också.
Det finns inget bättre.
Jag antar att Rostropovitj är en av dina hjältar.
Ja, han var förstås framstående
Vi studerade honom på konservatoriet i Moskva
men numera är min favorit Jacqueline du Prè.
Hon fick mig att välja cellon.
Vilken skiva var det?
Ingen skiva. YouTube.
Elgar-konserten.
Ja, såklart.
Med Barenboim som dirigent för London Phil.
Jag vet inte vem som dirigerade.
Men hon berörde mig.
Det var då jag beslöt att lära mig stycket
och spela det med en ungdomsorkester.
En rejäl utmaning. Hur gammal var du?
Tretton.
Oj!
Den skulle jag vilja höra.
Dom gjorde en video. Jag kan skicka dig den.
Min mammas tidning som kommer varje morgon...
...finns inte här. Har ni den?
Nej.
Säkert inte?
Nej. Jag beklagar.
Underbart.
Tack ska ni ha.
Det räcker för nu. I morgon börjar vi med Rondo-finalen.
Bara en sak innan vi bryter...
Jag vet att många av er undrar
vilket som blir vårt andra verk.
Jag har tänkt rätt mycket på det
och vill höra vad ni skulle tycka
om att kanske para Femman
med Elgars cellokonsert.
Och med tanke på allt vi gått igenom,
och fortfarande går igenom,
och till slut åter är tillsammans som en familj,...
tycker jag att solisten
borde hämtas från våra egna led.
Ja.
Bra. Okej, bra.
Ursäkta, en fråga till.
Och den är egentligen bara till dig, Gosia.
Jag menar...
i praktiken skulle uppgiften ju
normalt falla på dig.
Men med tanke på hur mycket vi begär av dig med Mahler,
undrar jag om det alls skulle störa dig
om vi skulle hålla provspelningar?
Tja, det är ju lite okonventionellt.
Men i teorin har jag ingen invändning.
Min ända tvekan gäller
när provspelningarna ska ske.
Jag vill inte att dom ska
interferera med våra grupprepetitioner.
Nej, nej, nej. Det är en bra synpunkt.
Det måste bli en...
Det måste bli en sprint.
- Um.
Vad sägs om måndag?
Okej.
Okej, bra.
Knut, kan du kalla nödvändigt antal till måndag?
Och hela cellogruppen bjuds in.
Låt mig se vad hon säger.
Okej, jag måste gå nu.
Britta, hej!
Lydia,...
- Jag hörde bara slutet. - Ah!
Vad tycker du? Hur låter det?
Det är fantastiskt.
Jag kan knappt vänta till live-inspelningen.
Jo, visst...
Jag kommer att vara glad när den är avklarad.
Så är det alltid.
Jag vet att du har fullt upp, och vill inte lägga på dig mer,
men...
Andris Davis ringde.
Han är förstås upprörd över att jag flyttar Sebastian.
Nej, nej, nej, nej, nej.
Nånting annat.
Men informera Laura
så snart du utsett hans ersättare
så hon kan skriva en press-release.
Ja, självklart.
Så vad ville han?
Klaga på punktligheten hos en chaufför
som han tycks tro att styrelsen tilldelat honom.
Vet du nåt om det?
Ja.
Det är bara.. bara en sak jag står för.
Varför tror han då det är styrelsen?
För att han behöver tro det.
Han behöver...
tro att han inte är bortglömd, Britta.
Akademin har Karajans namn skrivet över sig,
och det finns kärlekstempel åt Abbado överallt.
Men namnet Davis syns i stort sett ingenstans.
Okej.
Så Francesca kan kanske ta ett snack med chauffören.
Självklart.
Och en sak till.
Lite olustig.
Jaså, är den?
Driftsunderskott?
Måste jag bjuda ut fru Sewing på några drinkar igen?
Nej, nej, nej, det har inte med orkestern att göra.
Minns du en medlem i Accordion- akademin
med namnet Krista Taylor.
Ja, hurså?
Hon har tydligen tagit sitt liv.
Oh, Gud. Stackars liten.
Hennes föräldrar måste...
Men vänta nu, jag är... jag är förvirrad, Britta.
Varför, varför var det du som
fick ge mig den hemska nyheten?
Varför kontaktade inte Accordion mig direkt?
Det är delikat, Lydia.
Mr Kaplan ansåg att du nog
bör kontakta en advokat
innan du pratar med någon på Accordion.
Jag gissar att "någon" inkluderar Eliot själv.
Ursäkta, ursäkta, men varför skulle jag behöva göra det?
Tydligen har det kommit in vissa anklagelser.
Anklagelser? Vad då för anklagelser?
Det sa han inte.
Men dom har skickats till Accordions styrelse.
Mr. Kaplan trodde inte det skulle leda fram till nåt,
men att man måste vara försiktig.
Förlåt att jag ringer så här sent, det är Lydia Tár.
Jag behöver prata med Mr. Singer omedelbart.
Ja.
Ja, det är brådskande.
Är du trött?
Sömnen är svårfångad.
Samma för mig före en inspelningsdag.
Lydia...
är - är du helt säker när det gäller Sebastian?
Mm-hmm.
Vem ska du ersätta honom med?
Kanske Andrew Crust.
Han har assisterat Otto Tausk hos Vancouver-orkestern.
Inte flickan?
Andris...
har du nån gång fått problem
med en student eller kollega,
där den personen kan ha missuppfattat din avsikt?
Har någon klagat på mig?
- Nej, nej, nej, naturligtvis inte. - För så här dags,
har dom missat chansen.
- Jag är ute ur spelet. - Ja, ja, jag vet, jag vet.
Det är klar du är.
Gudskelov att jag aldrig drogs av pulten
som Jimmy Levine.
Eller-eller jagades som Charles Dutroit.
Jag antar du frågar av nån anledning.
Nja, det har bara varit så mycket sånt
i nyheterna på sistone.
Numera är att bli anklagad detsamma som att vara skyldig.
Men så var det väl också
under alla åren med Furtwängler.
Lite med Karajan, också.
Vem var den bästa dirigenten?
Jag spelade aldrig under Furtwängler.
Jo, när jag först kom hit, hade de äldre medlemmarna
haft, hmm, nertystade åsikter.
Samtidigt ville dom lämma den eran bakom sig.
Vilken, kriget?
- Nej, efterkrigstiden. - Ah.
Avnazifiering.
Nån pekade ut dig,
och processen började om igen.
Furtwängler var aldrig med i Partiet.
Han vägrade salutera
eller dirigera "Horst Wessel"-sången.
Eller att underteckna sina brev med "Heil Hitler".
Även dom han skrev till Hitler.
Men han tvingades bli avnazifierad.
Han var då halvpensionerad,
spelade för lik.
Spelade för lik?
Hemliga framträdanden på kyrkogårdar.
Du likställer väl inte sexuell otillbörlighet
med att vara nazi-anklagad?
Hru som helst, du måste vara beredd.
I åratal såg jag till att garderobshängarna
var riktade åt samma håll.
Hur många ska bedöma provspelningen på måndag?
Ingen.
Ingen?
Kanske Martin.
Han har aldrig varit överens med Gosia.
Han skulle älska att sitta nedanför scenen för en gångs skull.
Nja,
han är tvungen att delta.
Naturligtvis.
Måste följa reglerna.
Är vi inte lite formalistiska, Francesca?
Som jag förstår det, har vi bara en kandidat, eller?
Nej, Maestro, vi har två.
Det är enhälligt.
- Nummer två. - Mm-hmm.
Och vi har ett problem.
Hon har inte fått en officiell inbjudan
att bli medlem i orkestern.
Det behövs inte för ett soloframträdande.
Kriterierna för provspelningen
var väl alla gruppens medlemmar?
- Då är hennes inte giltig. - Nej.
Francesca, vill du be Martin komma tillbaka in.
så vi kan meddela honom nyheten.
Vänta. Gosia, vi måste prata.
- Jävlar!
Yiii!
Jag ska boka in solorepetitioner med henne.
Tack.
Sätt dig.
Jag har tagit ett beslut
vad gäller ersättaren till Sebastian.
Och du ska veta att det inte var lätt.
Den positionen för med sig ett enormt ansvar,
och trots min personliga uppskattning av dig...
måste jag välja någon med större erfarenhet.
Oh, lämna mig ifred.
Jag har inte din tidning.
Jag har ju sagt dig, att...
Oh, ursäkta. Välkommen in.
Bra. Bra.
Jag tycker kontrasten är mycket bättre nu.
- Tycker du inte? - Hmm.
Hur vill du ha ditt kaffe?
Svart. Starkt.
Är det okej att jag spelar.
Hmm? Javisst, självklart.
Det är så långt jag har kommit.
Men det är bra.
Um, den här delen.
Kanske ändra A till Bb?
Det är bättre. Jag gillar den klangen.
Kom igen. Ta en paus.
Okej.
Sharon?
Hej.
Sharon är ute med sin syster.
Att döma av hur dom viskade
tror jag inte det var nåt positivt på gång.
Barnet är i sitt rum.
Petra.
Vad gör du här inne?
Jag gömmer mig från henne.
Varför det?
För hon sa att jag skulle få mina saker i ordning
men det är dom redan.
Ja, det ser jag.
Kom nu.
Dom väntar allihop på dig.
Jag ska ge alla en pinne.
Allihop.
Alla kan inte dirigera.
Det är inte en, det är ingen demokrati.
Okej, uh...
Efter pausen går vi tillbaka till Allegro molto. Tack ska ni ha.
- Det där var bra.
Är du nöjd?
Hur länge var ni i kontakt med fröken Taylor?
Oh, det måste jag kolla med min assistent,
men sammanlagt skulle jag säga
- inte mer än några månader. - Hmm.
Tack för att ni tog er tid, Maestro. - Det var inget.
Den här inspelningen läggs på en skyddad server...
med åtkomst för Mr. Singer.
- Bra. - Han kommer att kontakta er
för att hjälpa till med depositionen.
Deposition?
Ja.
Det trodde jag ni visste.
Mr. Singers kontor sa att dom koordinerat det
med er assistent.
Francesca, se till att få fart på påkarna
med en gång.
Den enda information vi fått från Francesca
var ett mejl till min assistent mitt i natten
med hennes omedelbara uppsägning,
och att hon skulle ta kontakt
när hon hade fler detaljer att bidra med.
Vadå för sorts detaljer?
En ny adress, antar jag.
Vi har hela morgonen försökt
hitta någon lämplig som kan hjälpa dig
för tillfället.
Tills vidare kanske din nye biträdande dirigent
kan vara rätt person.
Nej. Nej. Han blir inte tillgänglig förrän efter Femman-inspelningen.
Ja, jag är redo. Vi åker nu.
Jag vet hur mycket du var beroende av henne.
Den falska lilla häxan.
Tänk på hur sårad hon är, Tár.
- Våga bara inte försvara henne. - Men sakta ner!
Hon kommer att krypa tillbaka.
Jag har en dum mobil som alla robotar. - Tár, s...
Hur svårt kan det vara att messa hela dagarna?
Sakta ner!
Eller släpp av mig?
Francesca!
Fröken?
Här får ni inte vara.
Kom! Kom!
Fort!
Hon måste upp dit!
...det kommer att gå bra, bästa fru.
Inte handen! Använd stroppen!
Gå nu!
Iväg!
Ledsen att jag är sen igen.
Bor du här?
Inte normalt, nej.
Känn dig som hemma.
Jag ska bara ta på mig nåt.
Har du en handduk?
- Ja. - Tack.
Jag hamnade mitt i regnet.
Det ska vara en liten konsert med mina musikvänner.
Du borde komma.
Tack, men jag måste faktiskt hem.
- Du har ett barn, va? - Mm-hmm.
Det ska jag inte ha.
Kanske kramdjur passar bättre för vissa.
Oh.
Vad... Oh.
- Ursäkta. - Hej.
Jaisst, hejdå. Ja.
- Hej då. - Okej.
- Oh. - Okej.
Oh, Olga!
Olga!
Olga?
Hallå?
Olga?
Varför gick du inte till polisen?
Jag slogs. Han stack. Vad finns det att berätta?
Oh, Gud.
Jag ska hämta nåt smärtstillande.
Nej, jag behöver inget.
Jo, jag ska ge dig nåt.
Var nån elak mot dig?
Ja.
Du är vackrare när du ler.
Lydia!
Vad är det?
Håll min fot.
Bättre så?
Ja.
Okej.
Låt oss fösa elefanten ur rummet.
"Vad sjutton har hänt med hennes ansikte?"
"En ögon- och näsoperation
där hon bangade ur innan kirurgen gjort andra halvan?"
Nej.
Jag blev... attackerad.
Tack ska ni ha.
Jag är helt okej.
Ni skulle ha sett hur han såg ut.
Okej.
Andra satsen, övergången från takt 407, med upptakt.
Låt bli!
Det bränner.
Du måste gå till läkaren.
Han är fullbokad till nästa vecka.
Jag ska ringa dom igen
och berätta hur ont du har.
Nej, låt oss nu bara slutföra det här.
Okej?
Som helhet känns balansen rätt.
Förutom en liten finputsning,
ska vi nu koncentrera oss på Elgar.
Är du säker på det?
Ja, jag tror det.
Detta sitter bergsäkert,
men här ska jag försöka hålla dom tillbaka.
Uh, dom dras bara med av kraften i ditt
glissando därinne, och försöker svara upp mot det.
Och kanske...
Var blev du attackerad, Maestro?
Det kan kvitta.
Varsågod.
Tack.
Då var du tillbaka.
- När inträffade fallet? - Allt är lite suddigt.
För tre-fyra dar sen.
Det är bara axeln. Ja.
Det liksom bränner, som om jag somnat vid poolen.
Så, då kan du ta på skjortan igen.
Du har skadat några nerver.
Din brännande känsla
kallas notalgia paresthetica.
Nostalgia?
"Notalgia". Utan "s".
- Och hur ska det behandlas? - Inte alls.
Det går bort av sig själv.
En justering kan hjälpa. Du har en liten böjning.
Oh, då måste du vara
en negerprodukt exploaterad av judarna.
Låt oss vända tillbaka blicken mot pianobänken däruppe,
mot en superhet kvinna.
Det där... det var mycket bra.
Du skulle kunna masturbera,
men vad gör du egentligen med mej?
- Britta. - Hej, hej.
- Har du sett den? - Ja, jag har just sett den.
Träffas i eftermiddag.
- I eftermiddag? - Är det ett problem?
-Nej, bara... Nej, det är inget problem.
För det första, den lektionen hölls i en tech-fri zon.
Och för det andra, vem som än bröt mot den regeln
redigerade det vi alla sett för att skapa språkliga fällor
som helt förändrar mina ords innebörd.
Jag menar, se på bilderna upp mot studenterna.
Dom kan omöjligt ha filmats i realtid.
Det är ett hopklipp.
Jag är säker på att du har rätt, Lydia.
Och om det bara var den här videon, skulle vi inte sitta här.
Tyvärr är den kopplad till en artikel i
New York Post om Krista Taylors självmord.
som refererar till andra Accordion-medlemmar
dom säger sig ha intervjuat.
Laura, kan du berätta för oss om era konversationer?
Vi har inte haft några.
Vi har naturligtvis inte responderat
eftersom vi först ville träffas och diskutera strategin.
- Här är artikeln. - Tack, Laura.
"Lockat och smekt ett flertal unga kvinnor
"för att utbyta sexaktiviteter mot professionella favörer.
Blockerade möjligheterna för dem som inte ställde upp".
Det är rena påhitt.
Och Post är en rutten skandalblaska.
Ingen seriös person läser den.
Och vad beträffar Krista Taylor,
så var hon störd.
Jag menar, hon var fixerad på mig.
På vilket sätt?
Hon skickade mig underliga presenter.
Hon gjorde ner mig på nätet.
- Hon försökte skicka signaler till mig. - Vad då för signaler?
Hon vandaliserade min Wikipedia- sida för att se ut som min musa.
Det där är ju lätt att kolla.
Har du rapporterat detta eller lämnat in ett klagomål?
Nej.
Nej. Men det borde jag nog ha gjort.
Jag... jag tyckte synd om henne.
Är detta något du delat med Sharon?
Nej. Jag ville inte tynga henne me det.
- Borde du inte ha gjort det? - Jo. Jo.
Så vad föreslår ni?
Ännu är det ingen större grej.
Facket har inte tagit upp saken.
- Vi får helt enkelt se vad som händer. - Mm-hmm.
Vi ville ge dig en tydlig varning, Lydia,
före fredagens givarmöte.
Tyvärr kommer jag inte att vara där.
Jag råder dig verkligen att komma dit.
Jag har boksläppet i New York.
och tydligen - en deposition.
Då ska vi informera dig när du är tillbaka.
Trevlig weekend.
Utsvulten.
Jag har gjort vad jag skulle idag.
Grattis. Vi borde gå ut och fira.
Går inte. Jag måste packa.
- Hej! - Hej Lydia.
Sharon?
Ja.
Har du sett mitt partitur?
Nej, hurså? Står det inte bland dom andra?
Nej. Nej, det gör det inte.
Är du säker på att det inte är i mitt kontor?
Och i orkesterns bibliotek?
Ja, kan du vara snäll och kolla igen?
Jag vet inte. Ja, precis.
Lydia?
Ja?
När kommer du tillbaka?
I övermorgon.
Lovar du det?
Ja, jag lovar.
- Gonatt. - Gonatt.
Tack. Har du några flaskor?
Javisst.
Behöver ni nåt annat innan jag stänger kabindörren?
Ja, vi väntar på en till.
På alla mina frågor
angående din kommunikation
med Krista Taylor och andra,
har du alltid svarat
"Jag vet inte" eller "jag minns inte".
Är det något jag skulle kunna visa dig
som skulle kunna fräscha upp ditt minne?
Några dokument, till exempel mejl från dig
eller din personliga assistent, fröken Lentini,
som kan hjälpa dig att minnas vad du sagt och inte sagt?
Vid det här laget har du nog hört det.
Bryant Park har flyttat dig till 53e gatan.
Här är Kaplan-fondens utlåtande.
Jag är ledsen att behöva säga att
det här nog är sista gången vi ses.
Då kan jag själv köpa mina flygbiljetter.
Och du får hitta nån annan
som kan försöka hjälpa dig att kravla upp på pulten
Finns det nån bakdörr?
"De vanliga metaforerna för att förklara musik
"är baserade på tanken att musik
"är ett språk, om än hemligt.
"Och alltså heligt och ovetbart."
"Dessa vackra ljud vi skapar ger den närmaste upplevelsen
"någon nånsin kan få av det gudomliga...
"och ändå består de bara av luftrörelser."
"Precis som fågelsång".
Ska vi ses därnere om en halvtimme för middag?
Tack, men jag har jet-lag. Jag går och lägger mig nu.
Ja, jag också. Jag gör nog likadant.
Ja, hallå.
Ja, det finns inget vatten i mitt rum.
Ja, jag har tittat i minibaren.
Hur lång tid tar det att få en flaska vatten?
Ingen fara, jag kommer ner.
Entrén, tack.
Oh, jisses!
Det var Britta, va?
Eller?
Jag menar, det ju vad man hört om
dessa millenium-robotar som lever på lögner.
Jag struntar fullkomligt i Julliard-grejen.
Hon har för mycket tid över.
Hon är en marginalfigur.
Värsta sorten.
Varenda gång jag går ut ur det här huset
har man henne i örat om intriger eller frågar mig om
nåt annat marginellt, som Samantha Hankey.
En nolla som inte har nåt bättre för sig
än att påstå saker om mig under luncher.
Jag är ledsen för din skull.
Var inte det.
Jag försökte ringa dig i går kväll.
Hade du trevligt med henne?
Min rygg tar kål på mig.
Francesca stack,
och jag behövde nån som bar mina väskor.
Jag menar, vem skulle jag be om det?
Att följa med mig? Hmm? Knut?
Fan, alltså...
Det är många saker jag accepterar hos dig.
Och i slutändan
kan jag nog komma över det här också.
Men det är väl inte det vi talar om nu?
Dom här anklagelserna
från föräldrarna till flickan som tog sitt liv?
Tror du verkligen på vad dom påstår?
Det är lögner.
Förstår du hur det kändes
att gå in till grupprepetitionen igår
och se alla viska omkring mig?
Det har inget att göra med vad dom anklagar dig för.
Det handlar om att jag
inte fått veta att vår familj är i fara.
Och vilken nytta skulle det ha gjort?
Vad skulle du ha kunnat göra för att förbättra något?
För jag förtjänar det.
Såna är reglerna.
Du ska fråga mig till råds,
som du alltid gjort.
Som du gjorde när du först kom hit
som gästdirigent och letade efter en fast anställning.
Du frågade mig om det politiska spelet,
vilka drag som krävdes, hur vi skulle köra det.
Men det förstås,
de samtalen fördes i en annan säng.
Eller snarare - på soffan
i den där hemska lyan du fortfarande inte kan släppa.
Gamla sorger flyter upp.
Så grymt av dig att kalla vår relation affärsmässig.
Du har bara haft en relation som varit något annat.
Och hon sover i rummet intill.
Det tycks du inte ens ha tänkt på.
Petra!
Kom här, älskling.
Det var bra. Var det?
- Ja. - Vill du gå till parken?
Gör inte det här. Var snäll och låt bli.
Gör det inte.
Hej. Jag heter Anna Franzen.
Det här är min avlidna mors lägenhet.
Ja, jag är hemskt ledsen för din mor.
Tack.
Hur mår din syster?
Eleanor bor nu på en inrättning i Neukölln.
Tråkigt att behöva besvära dig,
men min man och jag ska sälja lägenheten
och har inte kunnat undgå att höra musiken.
Oh.
Jag är glad att ni uppskattar den.
Vi undrar om du
repeterar på bestämda tider
så att vi kan lägga visningarna vid andra tillfällen.
Vi vill inte skrämma bort potentiella köpare
med allt oväsen.
Oh, nej.
Nej.
Nej, det vill vi förstås inte.
" Lägenheten säljs "
" Med mamma djupt i grav "
" Dags att sälja av "
" Lägenheten säljs "
" Din syster är på cell "
" Du satt din syster på cell "
" Åt helvete med er "
" Din lägenhet säljs "
Okej.
Titta hit.
Se på mej.
Lydia.
Det här är mitt partitur.
Lydia, du är förvirrad.
Det är mitt partitur.
Din jävla nolla!
Jag klarar mig själv.
Signera CAMI-vouchern.
God eftermiddag. CAMI.
Dröj ett ögonblick.
Normalt skulle jag tycka att Lisa Rich
i vår bokningsavdelning skulle passa dig bra,
men hon har bara för mycket annat just nu.
Så jag tänkte sätta ihop dig med Jake här.
Jake, kan du visa Lydia
vad du har förberett åt henne?
Jo,
just nu gör vi en omstart.
Vad vi är ute efter är mindre, inte mer.
Vi vill vara selektiva
och bygga upp det från grunden igen.
Därför behöver vi en ny berättelse.
Här är det.
Här. Tack.
Vi säger 40.
Tack.
Kändes det inte triumferande?
Nu förstår vi den verkliga meningen med musiken.
Det hur den får dig att känna dig när du hör den.
Till slut har vi tagit det sista, stora klivet.
Vi är framme, nu vet vi vad musik betyder.
Vi behöver inte veta en massa om kors
och b:n och ackord och allt sånt
för att förstå musik om den säger oss något.
Och det underbaraste av allt är att det inte finns några gränser för
de olika sorters känslor musiken kan skapa hos dig.
Och några av dom känslorna är så speciella och djupa
att dom inte ens kan beskrivas med ord.
Ni förstår, vi kan inte alltid ge namn åt
vad vi känner.
Ibland kan vi det.
Vi kan säga att vi känner glädje,
njutning, rofylldhet, kärlek, hat.
Men emellanåt
har vi känslor som är så djupa och speciella
att vi inte har ord för dem.
Och det är då musiken är så fantastisk
för den ger dom namn åt oss,
fast i noter i stället för ord.
Allt finns i musikens rörelser.
Glöm aldrig att musik är rörelse,
som alltid är på väg nånstans, ändras och förbyts
och flyter från en not till nästa.
Och den rörelsen kan säga oss
mer om vad vi känner än en miljon ord.
Och här ska vi nu spela en...
Tony.
Oh.
Hej, Linda.
Ursäkta.
Lydia.
Mamma sa att du skulle komma över.
Du verkar hålla dig undan.
Varför skulle jag hålla mig undan?
Ingen aning.
Inget jag har nåt att göra med heller.
Många lösa ändar, det får du hålla med om.
Vad menar du?
Som jag sa, det har jag inget att göra med,
men du verkar inte veta varken var du kommit ifrån
eller vart du ska.
Kan jag komma in?
Tack.
Jag ber om ursäkt.
Vi ville bara få bekräftat att kompositören faktiskt
inte flyger in från Osaka för att närvara vid konserten.
Oh.
Jag måste berätta att jag tittade i musikbiblioteken,
för hennes partitur, men jag hittade ingenting.
- Det här kom just. - Ah.
Mycket bra. Tack.
Shirley och Cirio kommer att visa dig
sevärdheter i vårt vackra land. - Oh. Tack.
Tack så mycket.
Nämen oj.
Tack - tack ska ni ha.
Kanske vi kunde stanna nånstans och ta en simtur.
Ja, vid vattenfallet.
Men inte i floden.
Varför? Är det nåt fel på vattnet?
Nej. Det finns krokodiler.
Oh.
Jag trodde inte dom fanns så långt in i landet.
Dom rymde från en Marlon Brando-film.
Oj.
Det var länge sen.
Dom har överlevt.
Damen. Damen...
Här är receptet.
- Tio dollar. - Oh. Tack.
Finns det nånstans häromkring... tack...
Där jag kan få massage?
Jag hoppades det kunde lindra min jet-lag.
Ja.
Det här är det bästa stället jag känner till.
Tack.
Då kan ni gå över till fiskskålen.
Fiskskålen?
Ja, där borta.
Ursäkta, jag förstår inte riktigt.
Hur... hur funkar det här?
Välj bara ett nummer här.
Ska jag välja ett nummer?
Ja.
Nummer fem?
God morgon.
Innan vi börjar, låt oss prata lite om
kompositörens avsikt med verket.
Och vad vi kan vara ute efter.
Fem minuter.
Tack.
Systrar och bröder i Femte Flottan, det är dags.
Jag ska hålla mitt avskedstal kort.
Ord har aldrig varit min grej.
När du gått ombord på skeppet finns det ingen återvändo.
Nästa gång dina fötter tar mark blir i den Nya Världen.
Om någon av er saknar modet,
stig åt sidan nu, ingen kommer att döma er.