Ти - втіха змучених очей.
Хто взагалі так говорить?
Що це може означати?
Думаєш, я про це зараз хочу порозмовляти?
Я подумав, у цій ситуації треба сказати щось необтяжливе.
Ти ще й жартуєш?
Мабуть, так.
Денні.
Ти бачила захід сонця?
Небо шаленіє барвами.
Господи. Звідси ж не видно.
Я уявляю.
Виявилося, що в мене багата уява.
Денні, не йди від мене. Дозволь допомогти.
Нічого. Я справлюся.
Не справишся.
Тобі потрібна допомога. Дозволь допомогти.
Я можу тебе не впускати.
Прекрасно. Ура психотерапії.
Денні, не спи.
Будь ласка, впусти мене.
Що?
Так тихо.
Ще ніколи не було тихо.
Денні.
Денні, прокинься!
НАВІЯНО РОМАНОМ «ТАЄМНИЧА ІСТОРІЯ БІЛЛІ МІЛЛІҐАНА»
ДЕНІЕЛА КІЗА
ПЕРЕПОВНЕНА КІМНАТА
Посади малих у торбу.
Слухай. Посади малих у торбу.
Туго зав'яжи. Побачиш, як перестануть дихати.
Наступний. Підходьте.
- Стен. - Привіт, Расс.
Мені треба поповнити запас.
Ти їх отримав два тижні тому.
- І що? - Стен.
Мені треба пережити судовий процес, а потім зав'яжу. Домовилися?
Вибач, друже.
- Та ну, Расс. - Стен.
Тут черга. Швидше.
- Ти розумієш, що це фігня? - Не я пишу правила.
Я служив країні, а ходжу сюди, як жебрак...
- Я розумію... Тихо! - ...нічого не дають.
- Мені не вистачає. - Заспокойся. Тебе виженуть.
- Мені винні! - Добре. Іди сюди. Підійди!
Запишися до лікаря. Згода?
Спокійно.
Дякую.
Так?
Ваша честь...
Ви не вклалися з проєктом у дедлайн. Пропустили кілька занять.
Отже, непридатна для контракту?
Рає, ви вже дали свідчення. Зробили для хлопця все, що могли.
Пора облишити цю справу.
Розумниця.
Не дозволяйте емоціям перешкоджати роботі.
- Чому? - Що?
Хіба емоції - не головна причина нашої роботи?
- Рая. - А якщо ні, хіба не повинні бути?
Спізнююся на вечерю. До зустрічі на лекції.
Дякую.
Стен?
Треба поговорити.
Суїцидальні думки - як типово. Чому я цього не передбачила?
Не треба так.
Він був під моєю опікою.
Довга вервечка людей покинула цього хлопця напризволяще.
Не звинувачуй себе.
Мозкоправом зробився?
Просто кажу.
Якби наглядач не почув, як він упав з нар, він був би мертвий.
Можна тільки надіятися, що доживе до ранку.
УПРАВЛІННЯ ВИПРАВНИХ ЗАКЛАДІВ
ОСТРІВ РАЙКЕРС
- При тямі? І все? - Угу.
Хай ці люди вивчать більше слів.
- Не все. Ні. - А що ще?
До кінця тижня його повернуть у суд.
Що? Це жарт?
Що стосується суду,
він має висидіти дві заключні промови й вердикт.
На це йому здоров'я вистачить.
Ти дуже швидко ходиш.
- Швидко ходиш. - Довгі ноги.
А присяжні?
Суддя це назвав медичною затримкою, що нам на руку.
Спробу суїциду присяжні сприймають як ознаку вини.
Люди завжди готові бачити в ближніх тільки найгірше?
Завжди. Але не ти?
Не я. Спробуй продати мені міст.
- Я куплю. - Ага.
Денні. Привіт.
Слава богу.
Ти ба. Хлопець здоровісінький.
Як ви? Як почуваєтеся?
Вам зараз боляче?
Я можу вам щось принести?
Денні?
Денні в безпеці.
Але його тут немає. І не з'явиться.
І в цьому винні тільки ви.
Джек, дайте з ним поговорити.
Ми знаємо, чим це скінчилося того разу.
Це несправедливо.
Я щосили старалася допомогти.
Уявіть, що через кілька днів Денні сяде в тюрму.
А судячи з усього, це неминуче.
Вам так не здається?
Тож запитайте себе: чиєї допомоги потребує хлопець?
Вашої чи моєї?
Ні. Я думаю, досить уже з нас вашої допомоги,
тому знайдіть собі іншу безнадійну справу.
А тут я сам упораюся.
Сестро, я страшенно втомився, маю бажання відпочивати.
Але вам обом я...
...дуже дякую, що прийшли мене відвідати. Докторе. Раднику.
- Ви дуже... - ...люб'язні. Ми ще побачимося.
Добре.
«І знов ти мене, Стенлі, втяг у халепу».
Лорел і Гарді. Не знаєш? Мабуть, ні.
Що ж, плебейська культура в майбутньому нам не зашкодить.
Я казав, що так буде.
Великий світ не для тебе, хлопчику мій.
Ніколи не був для тебе.
Він занадто жорстокий.
Будь слухняний, сиди тихо. Домовилися?
Не змушуй заливати стійло водою.
Ми порозумілися?
З'їж щось.
Я не голодна.
Він уже трохи навчився контролювати своїх альтерів.
І тут знову з'явився Джек.
Може, малий не схотів виходити.
Та й нащо, після пережитого?
Стен, що нам робити?
Прийняти поразку.
Треба за щось зачепитися. Він...
Передсмертна записка була?
Ні. Але оце...
Ні, стій. Оце лежало в нього на нарах.
- Адам. - Адам.
А від чого ти жменями ковтаєш «Клонопін»?
Всяке ще з війни.
«Всяке ще з війни»?
Що ти маєш на увазі? Можна точніше?
ПТСР.
Я був молодий, офіцер запасу.
Замолодий, щоб стати командиром, і тому вийшло не дуже добре.
Тобто? Ти втратив підлеглих?
Так, багато підлеглих. І я визнаю відповідальність.
Не розумію, про що ти.
Я ж сказав. Я був офіцером запасу.
Ти пішов добровольцем. І тому ти винен у тому, що сталося?
- Можна й так сказати. Так. - Аякже.
Або ти був на війні, зовсім молоденький.
- Перестань. - Так?
На цьому обличчі написано: «Проаналізуй мене»?
Отож-бо й воно.
Усі травмовані розказують собі якусь історію.
«Дарма я ходила сама вночі».
- «Це через коротку спідницю». - Так, дарма.
«Дарма я розізлився. Дарма відповів різко».
Ми винуватимо себе в тому поганому, що сталося.
Це ілюзорна подоба контролю, але ми його не маємо,
бо неприємності стаються.
Доки ми не усвідомимо, що не в усьому самі винні,
одужання не почнеться.
З тобою все добре? Горілим не пахне?
Боже мій. Точно.
Забираємо з собою. В дорозі поясню.
- У тебе є машина? Вона близько? - Так, близько.
Добре. Буде дощ. Треба йти. Розплатися, будь ласка.
Можна дві коробки з собою?
Ми програли тому...
Формально ми ще не програли.
Так, але уявімо. Чому?
Бо треба було довести насильство і переконати присяжних.
А ми зробили протилежне.
Ну, за це подякуй Кенді.
А я ненадійна, бо Денні не знає про насильство...
- Так. Я розумію. - ...тільки Адам.
Що це, найбільші хіти провальних свідчень?
Може, ми викликали не того свідка.
У тому, що було з Денні, з Адамом,
аж ніяк не був винен Денні.
Але він цього не знає.
Вина й сором
заважають йому роздивитися, що сталося насправді.
Ми маємо йому показати.
Для Денні це дієво.
У цьому він прекрасний.
Він опирається, та коли покажеш йому істину, зрештою він тобі повірить.
Він побачить, як усе було насправді, і присяжні теж.
- Наступний з'їзд. Півтора кілометра. - Добре.
ФАКУЛЬТЕТ ПСИХОЛОГІЇ
Я думав, у тебе заняття.
- Цей поїзд пішов. - Тобто?
Я попросила в декана ще один відгул, а він поставив мене перед вибором.
- Співчуваю. - Та й нащо бути викладачем?
Вони старі. Я не хочу старіти. Ніхто не хоче.
- Правильно? - Ну так.
У нас усе вийде?
Ти мене питаєш?
Привіт.
Я був у будинку суду. Вирішив побажати удачі.
Якщо копи вболівають, нам точно гайки.
Каміса, ти, як завжди, козел.
- Привіт. - Салют.
Френк просив і тобі побажати удачі.
- Не просив. - Не просив.
Не все в житті виходить так, як хочеш.
Детективе, ти про мене чи про себе?
Ти вкладаєш у справи всю душу. У цю справу.
І хоч би що сталося, це багато важить.
- Бережи себе. - Ти теж, Метті.
Ага.
- Запросіть присяжних. - Усім встати.
Дивно.
Виходити на поле, коли матч майже скінчився й команда програла.
Шкода, що я не вийшов раніше. Міг би насолодитися.
Сідайте.
Містере Каміса, захист готовий до ухвалення вердикту?
Ще один свідок, ваша честь.
Добре. Прошу.
Захист викликає Денні Саллівана.
Це ви.
Чи присягаєтеся ви говорити всю правду
і нічого, крім правди, хай допоможе вам Бог?
Так.
Для протоколу - назвіть ім'я, прізвище й адресу.
Деніел Салліван. Елм-роуд, дев'ять, Елм-Рідж, штат Нью-Йорк.
Але ж це неправда?
Я цілком упевнений, що це моя адреса.
Не адреса. Ім'я та прізвище.
Ви Денні Салліван?
Авжеж, я Денні Салліван. А хто ж іще?
- Хіба не Джек? - Протестую.
- Не знаю, що задумав захист... - Ваша честь,
у Денні Саллівана - презумпція невинуватості.
Це його право, і тому
ми повинні щонайменше припустити, що це не Денні.
- Дозволяю. - Ваша честь...
Я хочу поговорити з Денні.
- Він перед вами, сер. Власною... - ...персоною.
І якщо вже я тут, то буду вдячний
за нагоду викласти свій...
...погляд, якщо можна.
Добре, «Денні». Починайте.
Я ненавидів вітчима.
Поки він не з'явився...
...ми з мамою були вдвох, а він потім жахливо з нею обходився.
Можна сказати, що він з неї знущався.
Я благав покинути його, але вона боялася.
Думала, що він її знайде і скривдить.
Тому я оселився недалеко від дому.
Знущання не припинялися. Ставало тільки гірше.
Я хотів тільки налякати, щоб він сам пішов.
Я знаю, що це помилка. І готовий нести відповідальність.
Ваша честь, у мене ворожий свідок.
Цей ворожий свідок - ваш клієнт.
Як я вже казав, я так не вважаю.
Містере Каміса, справді...
Мені потрібна невеличка свобода дій, якщо дозволите, ваша честь.
Містере Каміса, виставляєтеся на посміховисько.
Так.
Добре. Дозволимо собі не погоджуватися.
Красунчик, правда?
Справді.
- Містере Каміса... - Прошу, ваша честь...
Хто другий хлопчик на цьому малюнку?
Це Адам.
А хто такий Адам?
Не розумію, до чого тут це.
Тут не ви ставите питання. Відповідайте.
Це нікчемна лінія допиту.
- Відповідайте, Джек. - І не подумаю.
Свідок має відповісти.
- Адам - це... Адам... - ...мій брат-близнюк.
Близнюк Денні?
Саме так я щойно й сказав.
Добре.
Ось... упізнаєте це фото?
Зі стіни у вітальні Денні, правда?
- Так. - Хто на фото?
Це Кенді. Моя мат... Моя мама зі мною.
Вас на ньому нічого не дивує?
Не розумію.
Чого не розумієте?
На цьому фото є щось незвичне?
Ні.
Зовсім нічого.
Денні, де зараз Адам?
Денні?
Відповідайте.
Помер.
Коли?
У дитинстві.
Немовлям?
Ні, він тоді вже підріс.
То чому його немає на цьому фото?
- Чи на цьому? - Я не знаю.
Чи...
Перестань!
Перестати допитувати?
- Я не до вас. Я... - Чи на цьому? Чи тут?
Чому на всіх цих знімках - тільки один хлопчик?
Що сталося з Адамом?
- І ще раз: що сталося з Адамом? - Ні.
Бляха, та я ж вам сказав.
Містере Салліван, я не потерплю лайки.
Вибачте, ваша честь. Я...
Добре. Помер. Як?
Я...
Хіба можна не пам'ятати?
О боже.
Денні?
Денні, що сталося з Адамом?
Привіт, Ден.
Адам.
Денні, що сталося з Адамом?
Він мусив піти.
Чому?
Через те, що зробив.
А що зробив Адам?
Він хотів, щоб це сталося. Щоб Марлін це робив.
Бо хотів, щоб усе було добре.
Бо не хотів, щоб наша мама була самотня.
Він хотів, щоб Марлін...
робив з ним усе, що забажає.
І той ґвалтував його знову і знову.
Але Адам сам хотів.
Тому я його відіслав.
Денні, хто такий Адам?
Мій брат.
Хіба у вас був брат?
Ні.
Денні, хто такий Адам?
Я.
Адам - це я.
Захист не має запитань.
Як ви почувалися тієї миті?
Пам'ятаю тільки тишу.
Чи ухвалили присяжні вердикт?
Так, ваша честь.
Я до неї не звик.
Не чути голосів у голові, які спішать на порятунок.
Прошу підсудного встати.
Але я знайшов те, що мене врятувало.
Справді? І що ж це?
Пане голово, прошу зачитати вердикт.
Ми, присяжні, одностайно вважаємо підсудного,
Деніела Саллівана,
невинуватим за всіма пунктами через неосудність.
Містере Салліван.
Денні, кілька слів для газети.
Скажіть, будь ласка, як на вашу думку...
Молодець, малий.
Коли я потрапляю у вир халеп, до мене приходить Діва Марія.
Вас врятувала свята? З пісні «Бітлз»?
Ні.
Це ви, Рая.
Ви мене врятували.
А як почувалися ви?
Хотіла плакати й кричати одночасно.
Але найсильніше я відчувала велику втому.
Незвично, що я ставлю запитання?
Де Аріана?
Дякую за те, що все зі мною проговорили.
При дисоціації
перестаєш усвідомлювати почуття інших людей.
- Справді? - Фактично так.
І я за вами дуже скучив.
Але не могли ж ви відчувати лише втому.
Мабуть, розчарування теж було.
У суді не було переможної промови.
Вам не влаштували свято вдома.
Ми вибороли вам не свободу, а щось скромніше.
Шанс.
Але потім ви зникли. Були - й нема.
ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ СВЯТОГО ФРАНЦИСКА
Спершу мені важко було уявити,
як ви працюєте з іншим терапевтом.
Розумом я усвідомлювала, що вам необхідні нові взаємини,
треба спробувати нові методи терапії, зцілитися.
КІМНАТА АРТТЕРАПІЇ
Але чесно кажучи, мені це не дуже подобалося. Попервах.
Я теж за вами скучала.
Я б зверталася до ваших нових лікарів, проте конфіденційність.
І я постійно за вас переживала.
Ну ось.
Доки не озвалася ваша мама.
Привіт, мамо.
Привіт, Ден.
Чому ви зрештою дозволили їй вас відвідати, через два роки?
Я усвідомив: байдуже, скільки часу мине,
я ніколи не буду готовий.
Теж спосіб відповідати за вчинки.
Настала пора.
Красиво. Що це? Зірочки?
Світляки.
Світляки?
Я згадував минуле.
Дуже гарно.
Малювати дозволяють щодня.
Кажуть, це терапевтично.
Ти завжди добре малював,
але це щось надзвичайне.
Кілька картин обіцяли взяти на виставку.
Як у справжнього художника?
Так.
Я живу в Оуквіллі.
У маленькій квартирі.
А Марлін?
Раніше кілька разів на тиждень приходив п'яний під мої вікна.
Приїздили копи.
А одного дня просто не прийшов.
Відтоді я його не бачила й не чула вже понад рік.
Багато ходила до психолога.
Я думаю про тебе щодня.
Хочу, щоб ти це знав.
Тільки я знаю, що не була хорошою мамою.
Ми з тобою знаємо.
А те, що я...
Я тебе підвела...
жахливо.
Коли ти дізналася?
Ти не пам'ятаєш свого батька.
Рідного батька.
По правді я не хотіла тобі казати.
Бо нічого доброго не було.
Я завагітніла в шістнадцять.
У сімнадцять вийшла заміж.
А коли тобі було чотири...
я зрозуміла, що він...
Тому я забрала тебе і втекла від нього якнайдалі.
Але, залишившись сама...
Не було сил з усім справлятися.
Тому, коли Марлін...
Він здавався таким сильним, таким надійним.
Наче міг про нас подбати.
А нам це було потрібно.
Ми потребували турботи.
Я її потребувала.
Я довго переконувала себе, що це неправда.
Такого не може бути.
Я не могла знайти ще одного такого чоловіка на наші голови.
Але знайшла.
І мені так прикро.
Вибач за те, що я допустила,
навіть якщо ти ніколи не простиш...
І я зрозумію, якщо не простиш...
бо батьки повинні оберігати дітей.
А я не змогла.
Не змогла.
І знай: я це розумію.
Розумію.
Добре, що ти прийшла.
Може, я прийду ще раз?
Може, ти передумаєш.
Або я попрошу ще раз.
Але не попросила.
А якщо попросить прощення, ви її простите?
Вона не попросить.
Мабуть, ні.
Усі ми стараємось, як можемо.
А іноді цього не досить.
Кажуть, від болю краще малюють.
Це брехня.
Згодна.
А як ви? Зараз.
Я так само.
Чорт.
Але водночас інакше.
- Чому не розбудила? - Ти доросла.
Он як, виявляється?
- На, їж. - А голландського яблучка нема?
Сьогодні піду в магазин. Я ж тут служба доставки.
Сядь.
Перший пацієнт прийде через п'ять хвилин. Це ж унизу.
Перестань.
Ти вписала новий діагноз у DMS.
П'ять хвилин почекають.
По-перше, DSM.
І ти точно знаєш, що так не можна.
Не можна гордитися дочкою?
То це була гордість?
Відведи його до школи.
Дружок. Треба до школи.
Люблю тебе.
Я більше не викладачка. Я мозкоправ.
І мама.
Дуже стараюся бути хороброю.
Це важка праця.
Терапія злиттям працює.
Помітно, що ви інтегрували альтерів.
І як враження?
Це процес.
Я намагаюся бути хоробрим.
Ви хоробрий, Ден.
Ви завжди такий були.
Може, й так.
- Докторе. - Докторе.
Ден, скоро буде вечеря.
Дякую, що дали нам поспілкуватися у себе в кабінеті.
Мені приємно. І велика честь з вами познайомитися.
Проведете?
Аякже.
Ці сади такі прекрасні.
Мені їх видно з вікна.
Кожна пора року все змінює.
Словом, дякую, що провідали.
І за все дякую.
Минуле - це пролог.
Шекспір. Я впізнала.
Вони всі - у вас.
Джеків інтелект, Майків шарм, упевненість Аріани.
Усі вони - це ви.
Не всі.
А це про що?
Я маю одну заборгованість.
Моя черга бути янголом-охоронцем.
Треба поспішати. Надіюся на скору зустріч, док.
Я теж, Ден.
Коли я потрапляю у вир халеп
До мене приходить Діва Марія
І промовляє мудрі слова: «Хай буде так»
І коли настає для мене темна година, Вона стоїть переді мною
Промовляючи мудрі слова: «Хай буде так»
Нехай буде так
Прошепочи мудрі слова: «Нехай буде так»
Коли згорьовані люди, Живучи на світі, домовляються
ЯКЩО ВАМ ЧИ ЗНАЙОМІЙ ЛЮДИНІ ПОТРІБНА ПІДТРИМКА,
ВІДВІДАЙТЕ САЙТ APPLE.COM/HERETOHELP
Вихід буде, нехай буде так
Бо хоч вони й роз'єднані
Є ще шанс, Що вони зрозуміють
Вихід буде, нехай буде так
Переклад субтитрів: Олена Любенко