Du är en fröjd för ögat.
Vem säger ens så?
Vad betyder det egentligen?
Tror du verkligen att det är vad jag vill prata om just nu?
Jag tyckte bara, under omständigheterna, att det var ganska lättsamt.
Försöker du vara rolig?
Jag antar det.
Danny.
Såg du solnedgången?
Himlen är full av färger.
Jisses. Man kan inte ens se det härifrån.
Jag kan föreställa mig.
Jag är visst väldigt bra på det.
Danny, stanna hos mig. Låt mig hjälpa dig.
Det behövs inte. Jag klarar mig.
Nej.
Du behöver hjälp. Låt mig hjälpa.
Jag kan stänga dig ute nu.
Fantastiskt. Hurra för terapi.
Danny, vakna.
Danny, släpp in mig, snälla.
Vad?
Det är tyst.
Det har aldrig varit tyst förut.
Danny.
Danny, vakna.
INSPIRERAT AV BOKEN THE MINDS OF BILLY MILLIGAN
AV DANIEL KEYES
Stoppa ungarna i en säck.
Knyt åt hårt så du ser när de slutar andas.
Nästa. Kom fram, tack.
- Hej, Stan. - Hej, Russ.
Jag behöver bara hämta ut en ny burk.
Du fick de här för två veckor sen.
- Och? - Stan.
Jag måste bara ta mig igenom rättegången och sen lägger jag av. Okej?
Tyvärr, mannen.
- Kom igen, Russ. - Stan.
Folk väntar. Kom igen.
- Du vet väl att det här är nonsens? - Inte mina regler.
Jag tjänade mitt land och kommer hit som en jävla tiggare...
- Stan... Sluta! - ...och får ändå inget.
- De snuvar mig här. - Lugna dig. De kastar ut dig.
- De är skyldiga mig det! - Okej. Kom hit.
Du måste boka tid hos doktorn. Okej?
Ta det lugnt.
Tack.
Ja?
Herr domare...
Du har missat din anslagsdeadline. Du har missat flera lektioner.
Så, inte toppen för fast anställning?
Rya, ditt vittnesmål är över. Du har gjort vad du kan för pojken.
Det är dags att lämna målet bakom dig.
Duktig flicka.
Låt inte känslor hindra vårt arbete.
- Varför inte? - Förlåt?
Är inte känslor hela skälet till att vi gör det vi gör?
- Rya. - Och om inte, borde de inte vara det?
Jag är sen till middagen. Vi ses på lektion.
Tack.
Stan?
Vi måste prata.
Självmordstankar är typiskt. Hur kunde jag missa det?
Gör inte så.
Han var under min vård.
Det är en lång rad människor som har svikit pojken.
Ta inte på dig skulden.
Är du psykiater nu?
Jag säger det bara.
Hade de inte hört honom ramla ner från sin slaf, så hade han varit död.
Nu får vi bara hoppas att han klarar natten.
- Vid medvetande? Är det allt de sa? - Ja.
Nån måste lära dem fler ord.
- Inte riktigt allt, nej. - Vad mer?
De låter honom återvända till rätten i slutet av veckan.
Vad? Är det ett skämt?
Enligt domaren behöver han bara höra två slutanföranden och en dom,
så han är frisk nog för det.
Du går väldigt fort.
- Du går fort. - Långa ben.
Och juryn, då?
Domaren kallar det en medicinsk fördröjning, vilket är bra för oss.
Juryer ser ofta självmordsförsök som ett tecken på skuld.
Gud, folk slutar visst aldrig tänka det värsta om varandra.
Nej. Men inte du?
Nej, inte jag. Försök sälja mig en bro.
- Jag skulle köpa den. - Ja.
Danny. Hej.
Tack och lov.
Se där. Han ser kry ut.
Är du okej? Hur mår du?
Har du ont?
Är det nåt du behöver?
Danny?
Danny är trygg.
Men han är inte här. Och han kommer inte. Och för det har du dig själv att skylla.
Snälla, låt mig prata med honom, Jack.
Vi vet nog alla hur det gick förra gången.
Det är orättvist.
Jag har bara försökt hjälpa.
Föreställ dig att Danny om några dagar sitter i fängelse.
Och det verkar tämligen ofrånkomligt.
Inte sant?
Så fråga dig själv, vems hjälp behöver pojken mest?
Din eller min?
Nej. Jag tror vi har fått nog av din hjälp,
så leta upp ett annat förlorat fall.
Jag tar över nu.
Syster, jag är hemskt trött och vill vila nu, tack.
Men tack ska ni
för att ni kom och besökte mig. Doktorn. Advokaten.
- Verkligen... - ...alltför vänligt. Vi ses säkert igen.
Okej.
Det är ännu en fin soppa du dragit in mig i, Stanley.
Helan och Halvan. Eller? Jag antar inte det.
Nåja, lite osofistikerad kultur framöver gör ingen skada, det är ett som är säkert.
Jag varnade dig för det här.
Världen där ute är inte för dig, min pojke.
Det har den aldrig varit.
Den är för jävla grym.
Var en duktig pojke och stanna här.
Tvinga mig inte fylla stället med vatten.
Förstår vi varandra?
Du borde äta.
Jag är inte hungrig.
Han hade äntligen lyckats få lite kontroll över sina alter egon.
Jack måste ha återtagit kontrollen.
Grabben ville kanske inte komma ut. Efter allt han sett, varför skulle han?
Vad gör vi, Stan?
Vi förlorar, Rya.
Det måste finnas nåt. Han...
- Fanns det inget självmordsbrev? - Nix. Men det här...
Nej, vänta. Den här låg på hans slaf med honom.
- Adam. - Adam.
Så vad är det du häver i dig Iktorivil för att behandla?
Krigsgrejer.
"Krigsgrejer"?
Vad menar du? Kan du utveckla?
PTSD.
Jag var ung, reservofficer, allt det där.
Jag var för ung för att vara befäl, och det gick inte så bra.
Vad menar du? Miste du män?
Ja. Många män. Och jag tar på mig ansvaret för det.
Jag vet inte vad du menar.
Jag sa det just. Jag var reservofficer.
Så du var frivillig? Gör det dig ansvarig för det som hände?
- Ja, så kan man se på det. - Visst.
Eller var du ute i krig, och du var en pojke.
- Sluta. - Eller?
Ser jag ut att vilja bli analyserad?
Det är just det, Stan.
Alla som har blivit skadade har nån historia de intalar sig själva.
"Jag borde inte ha gått ensam på kvällen."
- "Jag borde inte ha burit kort kjol." - Det borde jag inte.
"Jag borde inte ha blivit arg." "Jag borde inte ha tjafsat."
Vi tar på oss skulden för allt dåligt som händer oss.
Då kan vi inbilla oss att vi har kontroll, men det har vi inte,
för dåliga saker händer.
Så tills vi accepterar att allt inte är vårt fel,
kan vi inte börja läka.
Mår du bra? Känner du lukten av rostat bröd?
Herregud. Där har vi det.
Vi tar med maten. Jag förklarar på vägen.
- Har du en bil? Är den i närheten? - Jag har en bil i närheten.
Okej. Det blir regn. Vi måste åka. Kan du betala notan, tack?
Kan jag få några behållare?
Så, skälet till att vi förlorade...
Vi har inte förlorat än.
Ja, men säg att vi har det. Varför?
För att vi behövde visa misshandel på ett sätt som övertygade juryn.
Och vi gjorde det motsatta.
Ja, det kan du tacka Candy för.
Och jag är inte trovärdig, för Danny vet inte att han blev ofredad...
- Ja. Jag förstår. - ...bara Adam.
Är det här en kavalkad av misslyckade vittnesmål?
Så vi kanske har fel vittne.
Det som hände Danny, det som hände Adam, inget av det var Dannys fel.
Men han vet inte det.
Hans skuld, hans skam,
hindrar honom från att kunna se vad som verkligen hände.
Så vi måste visa honom.
Det är vad som funkar med Danny.
Han är fantastisk på det viset.
Han kämpar emot, men när man visar honom sanningen tror han en till slut.
Och både han och juryn kommer att kunna se vad som verkligen hände.
- Det är nästa avfart. - Okej.
INSTITUTIONEN FÖR PSYKOLOGI
Hej. Jag trodde du hade lektion.
- Det skeppet har seglat. - Vad menar du?
Jag sa att jag behövde ledigt ännu en dag och dekanen sa att jag måste välja.
- Jag beklagar. - Vem vill vara professor?
De är gamla. Jag vill inte vara gammal. Ingen vill vara gammal, väl?
Ja.
- Kommer det här att funka? - Frågar du mig?
Hej.
Jag var i byggnaden. Jag ville önska lycka till.
Man vet att man är körd när snuten lyckönskar en.
Alltid en skitstövel, Camisa.
- Hej. - Hej.
Frank bad mig också hälsa lycka till.
- Knappast. - Nej.
Saker går inte alltid som man vill.
Pratar du om mig eller dig, inspektören?
Du lägger ner hela ditt hjärta i saker. Den här saken.
Och oavsett vad som händer, är det värt mycket.
- Ta hand om dig. - Du också, Matty.
Ja.
- Hämta in juryn. - Stå upp.
Märkligt.
Att kliva upp på kastkullen när tiden rinner ut och matchen redan är förlorad.
Jag önskar jag hade gjort det tidigare. Det här hade nog roat mig.
Sätt er.
Mr Camisa, är försvaret redo att låta målet gå till dom?
Ett vittne till, herr domare.
Då så. Varsågod.
Försvaret kallar Danny Sullivan till vittnesbåset.
Det är du.
Försäkrar ni att säga hela sanningen och bara sanningen, så sant er Gud hjälpe?
Ja.
För protokollet, vänligen uppge ert fullständiga namn och adress.
Daniel Sullivan. 9 Elm Road, Elm Ridge, New York.
Fast det är väl inte sant?
Jag är tämligen säker på att det är min adress.
Inte er adress, ert namn.
Är ni Danny Sullivan?
Självklart är jag Danny Sullivan. Vem annars skulle jag vara?
- Är inte ert namn Jack? - Invändning.
- Vad försvaret än försöker... - Herr domare,
Danny Sullivan omfattas av oskuldspresumtionen.
Det är hans rättighet,
och här kräver det att vi åtminstone överväger att det inte är Danny.
- Jag tillåter det. - Herr domare...
Jag vill tala med Danny.
- Och det gör ni, sir. I egen hög... - ...person.
Och när jag nu står här skulle jag verkligen uppskatta
möjligheten att berätta min...
...sida av historien, om det går för sig.
Okej, "Danny." Varsågod.
Jag hatade min styvfar.
Innan han kom, var det bara...
...min mamma och jag, och han behandlade henne fruktansvärt.
Man kan väl säga att han misshandlade henne.
Jag bad henne att lämna honom, men hon var så rädd.
Hon trodde att han skulle hitta henne och skada henne.
Det var väl därför jag höll mig så nära.
Misshandeln upphörde aldrig. Den blev bara värre.
Allt jag ville var att skrämma bort honom.
Jag vet att det jag gjorde var fel, och jag tar fullt ansvar.
Herr domare, jag har ett fientligt vittne.
Det fientliga vittnet är er klient.
Och som jag sa, så tror jag inte att han är det.
Mr Camisa, seriöst, jag...
Jag behöver bara lite spelrum om ni tillåter, herr domare.
Mr Camisa, ni gör er själv till åtlöje.
Ja.
Okej. Låt oss enas om att vara oense.
Det är en stilig karl, tycker ni inte?
Sannerligen.
- Mr Camisa... - Jag ber er, herr domare, bara...
Vem är den andra pojken i den här teckningen?
Det är Adam.
Och vem är Adam?
Jag ser inte hur det här är relevant.
Du bestämmer inte här. Du måste besvara frågan.
De här frågorna är fullständigt fruktlösa.
- Besvara frågan. - Jag besvarar ingenting.
Vittnet måste besvara frågan.
- Adam är... Adam... - ...var min tvillingbror.
Dannys tvillingbror?
Det var precis vad jag just sa.
Okej.
Känner ni igen det här fotot?
Det är väl från Dannys vardagsrumsvägg?
- Ja. - Vem är det på fotot?
Det är Candy. Min ma... Min mamma och jag.
- Verkar nåt med fotot underligt? - Jag vet inte vad ni menar.
Varför förstår ni inte? Är det nåt egendomligt med det här fotot?
Nej.
Ingenting alls.
Var är Adam nu, Danny?
Danny?
Besvara frågan, Danny.
Han dog.
När då?
När han var liten.
Inte ett spädbarn?
Nej, när han var en liten pojke.
Så varför är han inte med på den här bilden?
- Eller den här? - Jag vet inte.
Eller...
Sluta!
Sluta med vad? Förhöra er?
- Nej, jag pratade inte med er. - Eller det? Eller det?
Varför finns det bara en pojke på alla de här fotona?
Vad hände med Adam, Danny?
- Vad hände med Adam? - Nej.
Jag har för fan sagt det.
Mr Sullivan, inga svordomar i min rättssal.
Förlåt, herr domare. Jag...
Då så. Han dog. Hur då?
Jag...
Är det möjligt att ni inte minns?
Åh, herregud.
Danny?
Vad hände med Adam, Danny?
Hej, Dan.
Adam.
Vad hände med Adam, Danny?
Han var tvungen att ge sig av.
Varför då?
På grund av det han gjorde.
Och vad gjorde Adam?
Han ville att det skulle hända. Han ville att Marlin skulle göra det.
För han ville att allt skulle bli bra.
För han ville inte att vår mamma skulle vara ensam.
Han ville att Marlin...
...skulle göra vad han ville med honom.
Och han våldtog honom gång på gång.
Men han ville att han skulle göra det.
Så jag måste skicka bort honom.
Vem är Adam, Danny?
Min bror.
Men du har väl aldrig haft en bror?
Nej.
Vem är Adam, Danny?
Jag.
Adam är jag.
Inget mer från försvaret.
Hur kände du i det ögonblicket?
Jag minns bara tystnaden.
Har juryn nått ett utslag?
Ja, herr domare.
Jag var inte van vid det.
Att inte ha röster i mitt huvud som kom till min räddning.
Kan den tilltalade vänligen stå upp?
Men jag hade funnit nåt som skulle rädda mig.
Hade du? Vad var det?
Herr ordförande, läs upp utslaget.
Vi i juryn finner enhälligt den tilltalade,
Daniel Sullivan,
ej skyldig på alla åtalspunkter på grund av psykisk störning.
Mr Sullivan.
Danny, en kommentar till tidningen?
Kan jag få en kommentar? Hur tror du att det här...
Det är över, grabben.
När jag faller ner i sorg och tvivel kommer jungfru Maria till mig.
Blev du räddad av ett helgon? En Beatles-låt?
Nej.
Du, Rya.
Du räddade mig.
Hur kände du?
Jag ville både gråta och skrika.
Men främst var jag väldigt trött.
Märkligt att jag ställer frågorna, eller hur?
Var är Ariana?
Men tack för att du pratar om det här med mig.
När man dissocierar, är det lätt att tappa greppet om andras känslor.
- Jaså? - Ja, faktiskt.
Och jag har verkligen saknat dig.
Men kom igen, du kan inte bara ha varit trött.
Det var väl antiklimatiskt också.
Det blev inget segertal vid tingshuset.
Ingen hemkomstfest.
Vi hade inte vunnit din frihet, bara nåt mindre. En chans.
Men sen var du borta. Bara borta.
ST. FRANCIS PSYKIATRISJUKHUS
Först var det svårt att föreställa mig att du arbetade med en annan terapeut.
Intellektuellt förstod jag att du behövde skapa en ny relation,
delta i nya terapier och läka.
KONSTRUM
Men ärligt talat gillade jag det inte till en början.
Jag saknade dig också.
Jag kontaktade dina nya läkare, men tystnadsplikten.
Och jag oroade mig ständigt för dig.
Här har vi dem.
Tills din mamma hörde av sig.
Hej, mamma.
Hej, Dan.
Vad fick dig att till slut låta henne besöka dig efter två år?
Jag insåg att oavsett hur mycket tid som passerade,
så skulle jag aldrig vara redo.
Så jag måste ta tjuren vid hornen.
Det var dags.
Den är fantastisk. Vad är de? Stjärnor?
Eldflugor.
Eldflugor?
Tänk bara på det förflutna.
Den är jättefin.
De låter mig måla varje dag.
Säger att det är terapeutiskt.
Du har alltid varit duktig,
men de här är nåt utöver det vanliga.
De pratar faktiskt om att ställa ut några av dem.
Som en riktig konstnär?
Ja.
Jag bor i Oakville nu.
I en liten lägenhet.
Och Marlin?
Under en tid dök han upp full utanför mitt hus ett par gånger i veckan.
Polisen blev indragen.
Och sen en dag slutade han bara.
Jag har inte sett eller hört av honom på över ett år.
Mycket terapi sen dess.
Jag tänker på dig varje dag.
Det ska du veta.
Men jag vet att jag inte har varit en bra mamma.
Det vet vi båda.
Och det faktum att jag...
...att jag svek dig...
...så fruktansvärt.
När visste du?
Du minns inte din far.
Din riktiga far.
Jag ville aldrig berätta för dig.
För det fanns inte mycket positivt att säga.
Jag var 16 år när jag blev gravid.
Sjutton när vi gifte oss.
Och när du var fyra...
...insåg jag att han...
Så jag tog oss så långt bort från honom som möjligt.
Men att vara ensam...
Det var mer än jag klarade av.
Så när Marlin...
Han verkade så stark, så pålitlig.
Nån som kunde ta hand om oss.
Och vi behövde det.
Vi behövde tas om hand.
Jag behövde det.
Länge intalade jag mig nog att det inte var sant.
Det kunde inte vara sant.
Jag kunde inte ha släppt in ännu en sån man i våra liv.
Men det gjorde jag.
Och jag är ledsen.
För vad jag lät hända dig.
Även om du aldrig förlåter mig...
Och jag klandrar dig inte om du inte gör det...
...för en förälder ska skydda sitt barn.
Och jag svek dig.
Jag svek dig.
Och jag vill att du ska veta att jag vet det.
Jag vet.
Jag är glad att du kom.
Jag kanske kan komma tillbaka?
Kanske ändrar du dig.
Kanske fortsätter jag fråga.
Det kommer hon inte göra.
Och om hon försökte, skulle du nånsin kunna förlåta henne?
- Hon kommer inte försöka. - Nej, förmodligen inte.
Vi gör alla vårt bästa.
Och ibland är vårt bästa inte bra nog.
Smärta lär göra ens konst bättre.
Det är skitsnack.
Jag håller med.
Men hur mår du? Nu.
Jag mår som förut.
Helvete.
Men också annorlunda.
- Varför väckte du mig inte? - Du är vuxen.
Nu plötsligt?
- Varsågod - Åh, nej. Ingen med äppelsmak?
Jag handlar i dag, eftersom jag visst är en inköpstjänst.
Sätt dig.
Din första patient kommer först om fem minuter. Det är bara en trappa ner.
Kom igen, mamma.
Du fick in en ny diagnos i DMS. Kan du inte bli fem minuter försenad?
Det heter DSM. Och du vet att det inte funkar så.
Får jag inte vara stolt över min dotter?
Är det vad det är? Snälla kör honom till skolan.
Gubben. Du måste gå till skolan.
Jag älskar dig.
Jag är inte professor längre. Jag är psykiatriker.
Och mamma.
Jag gör mitt bästa för att vara modig. Det tar på krafterna.
Fusionsterapin fungerar.
Du integrerar uppenbarligen dina alter egon.
Hur känns det?
Det är en process.
Jag försöker bara vara modig.
Det är du, Dan.
Du har alltid varit modig.
Kanske det.
- Doktorn. - Doktorn.
Dan, det är middagsdags.
Tack för att vi fick låna ert kontor.
Det var så lite. Det är en ära att träffa er.
Följer du mig ut?
Visst.
Parken är verkligen vacker.
Ja, jag kan se den från mitt fönster.
Allt förändras med varje årstid.
Hur som helst, tack för att du kom i dag.
Och tack för allt.
Det förflutna är en prolog.
Shakespeare. Det visste jag.
Allihop finns inom dig.
Du har Jacks intelligens, Mikes charm, Arianas självförtroende.
De är du allihop.
Inte alla.
Vad menar du?
Jag har en obetald skuld.
Det är min tur att vara änglavakt.
Hur som helst, jag är sen. Hoppas vi ses snart, Doc.
Jag också, Dan.
OM DU ELLER NÅN DU KÄNNER BEHÖVER STÖD, GÅ TILL APPLE.COM/HERETOHELP
Undertexter: Kristina Donnellan