Balzam za oči si, veš?
Kdo sploh to reče?
In kaj sploh pomeni?
Res misliš, da hočem zdaj o tem?
Glede na vse se mi je to zdela lahkotna téma.
Duhovičiš?
Pa že.
Danny.
Si videla sončni zahod?
Nebo skopari z barvami.
- Zaboga, od tukaj ga sploh ne vidiš. - Lahko si ga predstavljam.
V tem sem zelo dober.
Danny, ostani z mano. Dovoli, da pomagam.
Vse imam pod nadzorom.
Nimaš.
Pomoč potrebuješ. Dovoli, da ti pomagam.
Zdaj te lahko izključim.
Sijajno. Hura za terapijo.
Danny, zbudi se.
Danny, spusti me vase, prosim.
Kaj?
Tihotno je.
Še nikoli ni bilo.
Danny.
Danny, zbudi se.
PO KNJIGI THE MINDS OF BILLY MILLIGAN DANIELA KEYESA
Daj otroke v vrečo.
Poslušaj. Daj otroke v vrečo.
Tesno zadrgni, da boš videl, ko nehajo dihati.
Naslednji.
- Zdravo, Stan. - Zdravo, Russ.
Samo tole bi znova napolnil.
Pred 14 dnevi si jih dobil.
- In? - Stan.
Samo to sojenje moram prestati in potem sem končal. Prav?
Žal mi je.
- Daj no, Russ. - Stan.
Vse nas zadržuješ. Pojdi že.
- To je oslarija. - Pravil ne postavljam jaz.
Služil sem domovini, zdaj pa tu jalovo beračim.
Umiri se. Ven te bodo vrgli.
- To mi dolgujete! - Dobro. Pridi sem!
Naročiti se moraš k zdravniku. Prav?
Bodi miren.
Hvala.
Ja?
Gospod sodnik...
Zamudila si rok za oddajo predloga. Izpustila več predavanj.
To ni dobro za profesuro, kaj?
Rya, pričala si. Za fanta si naredila vse, kar si lahko.
Čas je, da pozabiš na to zadevo.
Pridna.
Ne mešaj čustev in dela.
- Zakaj ne? - Prosim?
Ne počnemo tega prav zaradi čustev?
- Rya. - Oziroma bi morali?
Mudi se mi. Se vidiva v predavalnici.
Hvala.
Stan?
Pogovoriti se morava.
Samomorilne misli so značilne za to. Lahko bi vedela.
Ne počni tega.
V moji oskrbi je bil.
Veliko ljudi ga je pustilo na cedilu. Ne prevzemi vsega bremena nase.
Od kdaj si psihiater?
Samo povem.
Če ga ne bi slišali pasti s pograda, bi bil mrtev.
Zdaj morava držati pesti, da bo preživel.
NEWYORŠKI ZAPOR OTOK RIKERS
Pri zavesti? Samo to so rekli? Razširiti morajo besednjak.
- Ne, to ni vse. - Kaj še?
- Konec tedna bo šel lahko na sodišče. - Kaj? Se šalijo?
Na sodišču menijo, da mora slišati le sklepna govora in razsodbo.
Za to pa je dovolj zdrav.
Zelo hitro hodiš.
- Hitro hodiš. - Dolge noge.
Pa porotniki?
Sodnik to imenuje zdravstveni razlog. To je dobro za nas.
Porotniki poskus samomora razumejo kot znak krivde.
Ljudje pa v drugih res vidijo samo najslabše.
Res je. Ampak ti ne.
Ne. Obljubi mi gradove v oblakih.
- Verjela bi. - Ja.
Danny. Živjo.
Hvala bogu.
Poglej ga. Živ in zdrav je.
Si v redu? Kako se počutiš?
Te boli?
Ti lahko kaj prinesem?
Danny?
Danny je varen.
Vendar ga ni tukaj. In ga tudi ne bo.
Za to lahko krivite samo sebe.
- Jack, dovolite mi govoriti z njim. - Vsi vemo, kako se je to končalo.
To ni pošteno.
Samo pomagati poskušam.
Danny bo čez nekaj dni v zaporu.
To se zdi precej neizogibno.
Ni res?
Zato se vprašajte, čigavo pomoč bolj potrebuje.
Vašo ali mojo?
Ne. Dobili smo dovolj vaše pomoči.
Poiščite si drugi izgubljeni primer.
Prevzemam vajeti.
Sestra, zelo sem utrujen. Rad bi počival.
Se pa obema zelo zahvaljujem za obisk. Doktorica. Branilec.
- Res... - Preveč ste prijazni. Saj se kaj vidiva.
Dobro.
Stanley, spet si me spravil v težave.
Stan in Olio? Ne poznaš? Očitno ne.
Malo preproste kulture nam v prihodnosti gotovo ne bo škodilo.
To sem ti napovedal.
Tisti svet ni zate, fant moj.
Nikoli ni bil.
Preokruten je.
Bodi priden in ostani tukaj.
Ne sili me, da vse zalijem.
Se razumeva?
Jej.
Nisem lačna.
Dosegel je že delen nadzor nad svojimi alter egi.
- Jack se je znova uveljavil. - Ali pa je bilo za mulota prehudo.
Glede na vse je razumljivo.
Stan, kaj bo zdaj?
- Izgubila bova, Rya. - Gotovo je še kakšna možnost.
- Ni pustil poslovilnega pisma? - Ne. Ampak to...
Ne, čakaj. Ta je bil z njim na pogradu.
- Adam. - Adam.
Kaj je? Ješ klonazepan kot bombončke?
Zadeve iz vojne.
Zadeve iz vojne?
Si lahko natančnejši?
Posttravmatska stresna motnja. Samo mlad rezervni častnik sem bil.
Premlad za poveljevanje. Ni se dobro izšlo.
So tvoji vojaki umrli?
Ja. Veliko jih je. Za to sprejemam odgovornost.
Ne razumem.
Saj sem rekel. Mlad rezervni častnik sem bil.
Prostovoljec. Si zato ti kriv za to, kar se je zgodilo?
- Ja, lahko bi tako rekli. - Seveda.
Ali pa, da so te kot mladostnika poslali v vojno.
- Nehaj. - Drži?
Se ti zdi, da te prosim za analizo?
Za to gre, Stan.
Vsak, ki je doživel kaj hudega, to z nečim opravičuje.
Ne bi smela hoditi sama.
- Biti v minikrilu. - Res je.
Ne bi se smel razjeziti, jezikati.
Za slabe stvari pripisujemo krivdo sebi.
Tako si predstavljamo, da imamo delen nadzor. Ampak to ne drži.
Dokler ne sprejmemo, da nismo bili za vse krivi mi,
se ne moremo začeti zdraviti.
Si v redu? Te je kap?
O bog. To je to.
Vzemiva to s sabo in pojdiva.
- Imaš avto? Je blizu? - Ja.
Dobro. Deževalo bo. Iti morava. Lahko plačaš?
Lahko dobim škatli?
Izgubila sva...
Pravzaprav še nisva.
Že, ampak reciva, da sva. Zakaj?
Zlorabo bi morala prikazati tako, da bi prepričala porotnike.
- Naredila pa sva nasprotno. - Za to se zahvali Candy.
- Danny pa ve le za Adamovo zlorabo. - Ja. Razumem.
Naštevava uspešnice neuspešnih pričanj?
Napačno pričo imava.
Danny ni kriv za to, kar se je zgodilo njemu in Adamu.
Vendar tega ne ve.
Občutek krivde in sramu mu preprečuje, da bi videl, kaj se je zares zgodilo.
Pokazati mu morava.
To deluje pri njem.
V tem smislu je krasen.
Upira se, a ko mu pokažeš resnico, ti prej ali slej verjame.
Lahko bo videl, kaj se je zgodilo. In porotniki tudi.
- Naslednji izvoz. Dva kilometra. - Prav.
KATEDRA ZA PSIHOLOGIJO
Živjo. Nisi v predavalnici?
- Ta vlak je odpeljal. - Ne razumem.
Dekan mi ni hotel odobriti še enega dneva dopusta.
- Žal mi je. - Le kdo hoče biti profesor?
Profesorji so starci. Nočem biti stara.
- Drži? - Ja.
- Stan, bo to delovalo? - Mene sprašuješ?
Živjo.
Tu sem, pa sem ti prišel zaželet srečo.
Ko te podprejo policaji, veš, da si v riti.
Od nekdaj si kreten, Camisa.
- Živjo. - Zdravo.
Frank je rekel, naj srečo zaželim tudi tebi.
- Ne, ni. - Ni.
Ne izide se vedno po naših željah.
Govoriš o meni ali sebi?
Vse počneš s srcem. Tole.
Ne glede na to, kaj bo, je to veliko vredno.
- Pazi nase. - Ti tudi, Matty.
Ja.
- Pokličite porotnike. - Vstanite.
Nenavadno. Vstopiti v igro, ko je tekma že izgubljena.
Škoda, da tega nisem naredil prej. Vsaj užival bi.
Sedite.
G. Camisa, ste pripravljeni na sklepni govor?
Še ena priča, g. sodnik.
Dobro. Izvolite.
Kot priča naj pristopi Danny Sullyvan.
To si ti.
Prisegate, da boste govorili zgolj in samo resnico?
Da.
Povejte svoje ime in naslov, prosim.
Daniel Sullivan. Elm Road 9, Elm Ridge, New York.
Le da to ne drži, kajne?
- Prepričan sem, da je to moj naslov. - Ne naslov ne ime nista vaša.
Ste Danny Sullivan?
Seveda sem. Kdo pa naj bi bil?
- Niste Jack? - Ugovarjam.
- Te igrice... - Gospod sodnik,
Danny Sullivan je do obsodbe nedolžen.
To je njegova pravica in v tem primeru moramo vsaj razmisliti, da to ni Danny.
- Dovoljujem. - G. sodnik...
Rad bi govoril z Dannyjem.
- Saj govorite... - Osebno.
Če sem že tukaj, bi rad izrabil priložnost,
da povem svojo plat zgodbe, če vam je prav.
Prav, "Danny". Izvolite.
Svojega očima sem sovražil.
Prej sva bila z mamo sama. Z njo je zelo grdo ravnal.
Nasilen je bil do nje.
Prosil sem jo, naj ga zapusti, a se je bala.
Da jo bo poiskal in ji kaj naredil.
Zato sem ostal blizu.
Toda nasilje se je samo stopnjevalo.
Samo prestrašiti sem ga želel, da bi odšel.
Vem, da sem ravnal narobe. Za to sprejemam odgovornost.
G. sodnik, sovražno pričo imam.
Vaša stranka je.
Kot sem rekel, ne verjamem, da je.
G. Camisa, resno...
Samo malo manevrskega prostora mi dajte, prosim.
G. Camisa, sramotite se.
Da.
Dobro. Se pač ne strinjava.
Čeden moški, kajne?
Res je.
- G. Camisa... - G. sodnik, prosim...
Kdo je drugi fant na tej risbi?
Adam.
In kdo je Adam?
- To se mi ne zdi pomembno. - O tem ne odločate vi. Odgovoriti morate.
Vse to zaslišanje je povsem brezplodno.
- Odgovorite, Jack. - Ne bom.
Priča bo odgovorila.
- Adam je... Adam je bil... - Moj brat dvojček.
- Dannyjev dvojček? - Prav to sem rekel.
Dobro.
Prepoznate to sliko?
S stene Dannyjeve dnevne sobe je. Drži?
- Da. - Kdo je na sliki?
Candy. Moja mat... Moja mama in jaz.
- Opazite na njej kaj nenavadnega? - Ne razumem.
Zakaj ne?
Je na tej sliki kaj nenavadnega?
Ne.
Prav nič.
Danny, kje je Adam zdaj?
Danny?
Odgovorite, Danny.
Umrl je.
Kdaj?
Ko je bil otrok.
Ne dojenček?
Ne, ko je bil otrok.
Zakaj ga ni na tej sliki?
- Ali na tej? - Ne vem.
Ali...
Nehaj!
Kaj? Spraševati?
- Nisem govoril z vami. - Ali na tej? In tej?
Zakaj je na vseh teh slikah samo en deček?
Kaj je bilo z Adamom?
- Ponavljam vprašanje. - Ne.
Jebenti, povedal sem ti.
G. Sullivan, brez prostaškosti.
Oprostite, g. sodnik.
Dobro. Umrl je. Kako?
Je mogoče, da se ne spomnite?
Zaboga.
Danny?
Kaj je bilo z Adamom, Danny?
Hej, Dan.
Adam.
Kaj je bilo z Adamom, Danny?
Stran je moral.
Zakaj?
Zaradi svojih dejanj.
Kaj je naredil Adam?
Hotel je, da se tisto zgodi. Da Marlin naredi tisto.
Ker je hotel, da bo vse v redu.
Ker ni hotel, da bi bila najina mama sama.
Hotel je, da Marlin...
Da z njim počne, kar hoče.
In Marlin ga je posiljeval.
Ampak to je hotel.
Zato sem ga moral odsloviti.
Kdo je Adam, Danny?
Moj brat.
Vendar niste imeli brata, kajne?
Ne.
Kdo je Adam, Danny?
Jaz.
Adam je jaz.
G. sodnik, končal sem.
Kako si se počutil v tistem trenutku?
Samo tišine se spomnim.
Porotniki, ste se odločili?
Smo, g. sodnik.
Tega nisem bil vajen. Da mi glasovi v glavi ne priskočijo na pomoč.
Obtoženec naj vstane.
Toda našel sem nekaj, kar me je rešilo.
Res? Kaj pa?
Predsednik porote, preberite razsodbo.
Porotniki soglašamo, da obtoženec Daniel Sullivan
zaradi neprištevnosti ni kriv nobenega od očitanih dejanj.
G. Sullivan.
Danny, lahko dobim izjavo za časopis?
Lahko dobim izjavo? Kako se vam to...
No, vidiš, mali.
Ko se znajdem v težavah, sveta Marija k meni prihiti.
Svetnica te je rešila? Pesem Beatlov?
Ne.
Ti, Rya.
Ti si me rešila.
- Kako si se počutila ti? - Hkrati sem hotela jokati in kričati.
Predvsem pa sem bil zelo utrujena.
Čudno je, da sprašujem jaz, a?
Kje je Ariana?
Ampak hvala, ker o tem govoriš z mano.
Pri disociativni motnji zlahka pozabiš na občutke drugih.
- Res? - Ja.
Res sem te pogrešal.
Ampak ne moreš biti samo utrujena.
In tudi vrhunca ni bilo.
Nobenega zmagoslavnega govora v dvorani.
Nobene zabave.
Nisva ti izborila svobode. Samo nekaj manjšega.
Priložnost.
Potem pa si izginil iz mojega življenja.
PSIHIATRIČNA BOLNIŠNICA
Sprva si nisem mogla predstavljati, da sodeluješ z drugim terapevtom.
Razumsko mi je bilo jasno, da si potreboval nov odnos,
nove oblike zdravljenja, se pozdraviti.
ATELJE
Če sem iskrena, mi to sprva ni bilo všeč. Tudi jaz sem te pogrešala.
Tvoji novi zdravniki mi zaradi načela zaupnosti niso nič povedali.
Ves čas me je skrbelo zate.
To je to.
Do klica tvoje mame.
Živjo, mami.
Zdravo, Dan.
Zakaj si ji po dveh letih le dovolil, da te obišče?
Spoznal sem, da ne bom nikoli pripravljen.
Zato sem se moral spoprijeti s tem.
Bil je čas.
Lepa je. Kaj predstavljajo? Zvezde?
Kresnice.
Kresnice?
Nekaj iz preteklosti.
Lepa je.
Vsak dan mi dovolijo slikati. Menda je zdravilno.
No, vedno si bil dober. Toda te so res nekaj posebnega.
Nekaj jih bodo razstavili.
Kot da si pravi slikar.
Ja.
Zdaj živim v Oakvillu.
V majhnem stanovanju.
In Marlin?
Nekaj časa je nekajkrat na teden pijan prihajal pred moj blok.
Posredovala je policija.
Nato pa je nekega dne odnehal.
Že dobro leto ga nisem ne videla ne slišala.
Veliko hodim na terapije.
Vsak dan mislim nate.
Želim, da to veš.
Le da vem, da nisem bila dobra mama.
To veva oba.
In to, da...
Razočarala sem te.
Grdo.
Kdaj si vedela?
Svojega očeta se ne spomniš.
Pravega očeta.
Nikoli ti nisem hotela povedati.
Ker nisem mogla povedati nič lepega.
Zanosila sem, ko sem bila stara šestnajst let.
Poročila sem se pri sedemnajstih.
Ko si bil star štiri leta...
Spoznala sem, da je...
S tabo sem se odselila daleč stran.
Toda samohranilstvo...
Nisem se znašla.
Ko je Marlin...
Zdel se je zelo močen in zanesljiv.
Nekdo, ki bi lahko skrbel za naju.
To sva potrebovala.
Da nekdo skrbi za naju.
Jaz sem.
Dolgo sem si govorila... Da ni res.
Ni moglo biti.
Da ne bi mogla v najino življenje pripeljati še enega takega moškega.
Ampak sem ga.
Oprosti.
Da sem dovolila, da se ti zgodi...
Tudi če mi tega ne odpustiš...
Ne bi ti zamerila, če mi ne bi...
Naloga staršev je, da varujejo svoje otroke.
Meni je to spodletelo.
Zatajila sem.
Hočem, da veš, da to vem.
Vem.
Lepo, da si prišla.
Naj pridem še kdaj?
Morda si boš premislil.
Morda bom še spraševala.
Vendar ne bo.
Bi ji lahko odpustil, če bi poskusila?
Ne bo.
Verjetno res ne.
- Vsi se trudimo po najboljših močeh. - In včasih to ni dovolj.
- Pravijo, da bolečina izboljša umetnika. - Nakladajo.
Se strinjam.
Kako si? Zdaj.
Po starem.
Sranje.
A je tudi drugače.
- Zakaj me nisi zbudila? - Odrasla si.
Kar iznenada?
- Izvoli. - Ne. Ni jabolčnega jogurta?
Šla bom v trgovino, ker sem očitno nakupovalni servis.
Usedi se.
Prvi pacient pride šele čez pet minut. Samo dol moraš.
Daj no, mami.
V učbenik DMS si dodala novo diagnozo. Lahko zamudiš.
DSM se reče. In vem, da veš, da ne gre tako.
- Ne smem biti ponosna na hčer? - To je?
Prosim, odpelji ga v šolo. Mišek, v šolo moraš.
Rada te imam.
Nisem več profesorica. Psihiatrinja sem.
In mama.
Trudim se biti pogumna.
Naporno je.
Povezovalna terapija deluje.
Svoje alter ege združuješ v celoto.
Kako se počutiš?
Počasi gre.
- Samo pogumen poskušam biti. - Saj si, Dan.
Vedno si bil pogumen.
Mogoče.
- Doktorica. - Doktor.
Dan, čas je za večerjo.
Hvala, da sva lahko poklepetala v vaši ordinaciji.
Malenkost. Počaščen sem, da sem vas spoznal.
Me pospremiš ven?
Seveda.
Ti vrtovi so čudoviti.
Ja, skozi okno jih vidim.
Vsak letni čas so drugačni.
Hvala za obisk.
In hvala za vse.
Vse to je uvod.
Shakespeare. To sem vedela.
Vidiš? Vsi so v tebi.
Imaš Jackovo pamet, Mikov šarm, Arianino samozavest.
Vsi so ti.
Ne vsi.
Ne razumem.
Neodplačan dolg imam.
Zdaj moram biti jaz angel varuh.
Nič, zamujam. Upam, da se kmalu vidiva.
Jaz tudi, Dan.
Ko znajdem se v težavah,
sveta Marija k meni prihiti.
Pa naj bo, modre besede izgovori.
V moji temni uri točno pred mano stoji.
Pa naj bo, modre besede izgovori.
Pa naj bo, pa naj bo.
Pa naj bo, modre besede izgovori.
Ko se bodo vsi s strtim srcem na tem svetu strinjali...
ČE VI ALI KDO, KI GA POZNATE, POTREBUJE POMOČ, OBIŠČITE APPLE.COM/HERETOHELP
Zaslišali bodo odgovor, pa naj bo.
Čeprav morda ta hip so ločeni,
še vedno je možnost, da bodo uvideli.
Zaslišali bodo odgovor, pa naj bo.
Prevedla Polona Mertelj