איזה מראה משובב נפש.
מי בכלל אומר את זה?
מה זה אומר בכלל?
אתה באמת חושב שעל זה אני רוצה לדבר עכשיו?
סתם חשבתי, לאור הנסיבות, שזה נושא קליל.
אתה מנסה להצחיק?
אני מניח שכן.
דני.
ראית את השקיעה?
השמיים גרועים בצבעים.
אלוהים. אתה בכלל לא יכול לראות אותם מכאן.
אני יכול לדמיין אותם.
מסתבר שאני די טוב בזה.
דני, תישאר איתי. תן לי לעזור.
זה בסדר. אני מסתדר.
לא נכון.
אתה זקוק לעזרה. תן לי לעזור.
אני יכול להשאיר אותך בחוץ עכשיו.
נפלא. הידד לטיפול.
דני, תתעורר.
דני, תן לי להיכנס, בבקשה.
מה?
שקט כאן.
אף פעם לא היה שקט כאן.
דני.
דני, תתעורר!
בהשראת הספר "24 הפנים של בילי מיליגן" -
מאת דניאל קייס -
שמים את הילדים בשק.
תראו, תראו. שים את הילדים בשק.
הדוק. כדי שתוכל לראות כשהם מפסיקים לנשום.
הבא בתור. תיגש הנה, בבקשה.
- היי, סטן. - היי, ראס.
אני רק צריך חידוש מרשם לזה.
קנית את אלה לפני שבועיים.
- אז? - סטן.
אני רק צריך לעבור את המשפט הזה ואז אני מפסיק. טוב?
אני מצטער, אחי.
- בחייך, ראס. - סטן.
אתה מעכב את התור, אחי. קדימה.
- אתה יודע שזה חרטא, נכון? - אני לא קובע את החוקים.
שירתתי את המדינה ואני בא כמו קבצן
- ועדיין לא מקבל כלום. - סטן, די.
- פחות מכלום. אני בגירעון. - תירגע. הם יסלקו אותך.
- חייבים לי את זה. - בסדר. בוא הנה. בוא הנה.
אתה צריך לקבוע תור לרופא. טוב?
שמור על עצמך.
תודה.
כן?
כבודו...
איחרת את המועד האחרון להגשת הבקשה. נעדרת מכמה וכמה שיעורים.
לא מבשר טובות בעניין הקביעות.
ראיה, העדות שלך נגמרה. עשית כל מה שאת יכולה למען הנער הזה.
הגיע הזמן לתפוס מרחק מהתיק הזה.
ילדה טובה.
אל תיתני לרגשות להפריע לעבודה שלנו.
- למה? - סליחה?
רגשות הם בדיוק הסיבה למה שאנחנו עושים, לא?
- ראיה. - ואם לא, הם לא אמורים להיות?
אני מאחר לארוחת ערב. נתראה בכיתה.
תודה.
סטן?
אנחנו צריכים לדבר.
חשיבה אובדנית היא תגובה קלאסית. איך לא צפיתי את זה מראש?
אל תעשי את זה.
הוא היה בטיפולי, סטן.
יש שורה ארוכה של אנשים שאכזבו את הילד הזה.
אל תיקחי את זה על עצמך.
אתה פסיכולוג עכשיו?
אני רק אומר.
מה שבטוח, שאם לא היו שומעים אותו נופל מהמיטה, הוא היה מת.
כרגע צריך רק לקוות שהוא יעבור את הלילה.
אגף הכליאה של ניו יורק -
רייקרס איילנד -
בהכרה? זה כל מה שאמרו?
מישהו צריך ללמד אותם מילים חדשות.
- לא בדיוק הכול. לא. - מה עוד?
הם אישרו לו לחזור לביהמ"ש בסוף השבוע.
מה? זו בדיחה?
מבחינת בית המשפט,
הוא רק צריך לשמוע שני נאומי סיכום ופסק דין.
אז בשביל זה הוא מספיק בריא.
אתה הולך נורא מהר.
- אתה הולך מהר. - רגליים ארוכות.
מה עם המושבעים?
השופט מכנה את זה "עיכוב רפואי", וזה טוב לנו.
מושבעים נוטים לראות ניסיון התאבדות כסימן לאשמה.
אנשים תמיד מצליחים לראות את הרע ביותר זה בזה.
נכון. אבל לא את, הא?
לא, לא אני. נסה למכור לי גשר.
- אני אקנה. - כן.
דני. היי.
תודה לאל.
תראי את זה. בריא כמו שור הילד.
אתה בסדר? איך אתה מרגיש?
כואב לך עכשיו?
אני יכולה להביא לך משהו?
דני?
דני במקום בטוח.
אבל הוא לא כאן. והוא לא יבוא.
ובזה את יכולה להאשים רק את עצמך.
תן לי לדבר איתו, ג'ק.
כולנו יודעים איך זה נגמר בפעם הקודמת.
זה לא הוגן.
אני רק ניסיתי לעזור.
תארי לעצמך שבתוך כמה ימים דני יהיה בכלא.
ולפי מצב הדברים, זה נראה בלתי נמנע.
לא היית אומרת?
אז שאלי את עצמך, את העזרה של מי הוא צריך יותר?
שלך או שלי?
לא. אני חושב שסבלנו מספיק מהעזרה שלך,
אז לכי תמצאי לעצמך מקרה אבוד אחר.
אני אנהל את העניינים מעכשיו.
אחות, אני עייף מאוד ואני רוצה לנוח עכשיו.
תודה רבה לשניכם...
שבאתם לבקר אותי. דוקטור. אדוני הפרקליט.
- באמת... - יפה מצדכם. אני בטוח שעוד נתראה.
טוב.
הכנסת אותי לעוד תסבוכת רצינית, סטנלי.
לורל והארדי. לא? אני מניח שלא.
טוב, קצת תרבות נחותה בעתידנו לא תגרום נזק, זה בטוח.
אמרתי לכם שזה יקרה.
העולם שבחוץ הוא לא בשבילך, נערי.
אף פעם לא היה.
הוא אכזרי מדי.
תהיה ילד טוב ותישאר במקום, טוב?
אל תאלץ אותי למלא את המקום במים.
אנחנו מבינים זה את זה?
את צריכה לאכול.
אני לא רעבה.
הוא הגיע למצב שהייתה לו שליטה מסוימת בזהויות האחרות שלו.
כנראה ג'ק דחף את עצמו מחדש.
אולי הילד לא רצה לצאת.
אחרי כל מה שראה, למה שירצה?
מה נעשה, סטן?
נפסיד, ראיה.
חייבת להיות דרך. הוא...
לא היה מכתב התאבדות?
לא. אבל זה...
לא, רגע. זה היה איתו במיטה שלו.
- אדם. - אדם.
אז לאיזה צורך אתה לוקח קלונופין במהירות כזאת?
עניינים מהמלחמה.
עניינים מהמלחמה?
מה זאת אומרת? תוכל להרחיב?
פוסט טראומה.
הייתי צעיר. עתודה אקדמאית, כל זה.
הייתי צעיר מדי לפיקוד ודברים לא התגלגלו טוב.
מה הכוונה? איבדת אנשים?
כן. איבדתי הרבה אנשים. ואני נושא באחריות לזה.
אני לא יודעת מה זה אומר.
הרגע אמרתי לך. הייתי בעתודה.
אז התנדבת. לכן אתה אשם במה שקרה?
- אפשר לראות את זה ככה. כן. - בהחלט.
או שהיית במלחמה, והיית ילד.
- עצרי. - נכון?
משהו בפנים האלה מבקש טיפול פסיכולוגי?
זה בדיוק העניין, סטן.
לכל אדם שנפגע יש איזה סיפור שהוא מספר לעצמו.
לא הייתי צריכה ללכת לבד בלילה.
- לא הייתי צריכה ללבוש חצאית קצרה. - כן, לא הייתי צריך.
לא הייתי צריך להתעצבן. לא הייתי צריך לענות.
אנחנו הופכים את הדברים הרעים שקורים לנו לאשמתנו.
זו דרך לדמיין שיש לנו שליטה, אבל אין לנו,
כי דברים רעים קורים.
אז עד שנקבל את העובדה שזו לא אשמתנו,
לא נוכל להתחיל להירפא.
את בסדר? מריחה טוסט?
אלוהים. זהו זה.
בוא ניקח את זה לדרך. אסביר לך בנסיעה.
- יש לך מכונית? היא קרובה? - יש לי מכונית קרובה.
בסדר. ירד גשם. צריך לזוז. תוכל לשלם את החשבון, בבקשה?
אפשר לקבל כמה קופסאות?
הסיבה שהפסדנו...
טכנית, עדיין לא הפסדנו.
כן, אבל נניח שהפסדנו. למה?
כי היינו צריכים להראות התעללות בצורה שתשכנע את המושבעים.
ועשינו בדיוק ההפך.
כן, על זה אפשר להודות לקנדי.
ואני לא אמינה כי דני לא יודע שהוא עבר התעללות,
- רק אדם. - אני מבין.
מה זה, מיטב הלהיטים של העדויות הכושלות?
אולי הבאנו את העד הלא נכון.
מה שקרה לדני, מה שקרה לאדם,
דני לא אשם בכלום.
אבל הוא לא יודע את זה.
האשמה שלו, הבושה שלו,
מונעות ממנו מלראות מה באמת קרה.
אנחנו צריכים להראות לו.
זה מה שעובד עם דני.
הוא מקסים במובן הזה.
הוא יילחם בך, אבל כשתראה לו את האמת, בסופו של דבר הוא יאמין לך.
והוא יצליח לראות מה באמת קרה, וגם המושבעים יראו.
- היציאה הבאה. בעוד קילומטר וחצי. - בסדר.
החוג לפסיכולוגיה -
היי. חשבתי שיש לך שיעור.
- הסירה הזאת כבר הפליגה. - מה זאת אומרת?
אמרתי לדיקן שאני צריכה עוד יום חופשה, והוא אמר שאני צריכה לבחור.
- אני מצטער. - מי בכלל רוצה להיות פרופסור?
הם זקנים. לא רוצה להיות זקנה. אף אחד לא רוצה להיות זקן.
- נכון? - כן.
סטן, זה יעבוד?
את שואלת אותי?
היי.
במקרה הייתי בבניין. רציתי לאחל לכם הצלחה.
אתה יודע שאכלת אותה כשהשוטרים בעדך.
תמיד מניאק, קמיסה.
- היי. - היי.
גם פרנק רצה שאאחל לך הצלחה.
- הוא לא רצה. - הוא לא רצה.
דברים לא תמיד מתגלגלים כמו שאת רוצה.
אתה מדבר עליי או עליך, בלש?
את משקיעה את כל הנשמה שלך בדברים. בדבר הזה.
ולא משנה מה יקרה, זה שווה הרבה.
- שמרי על עצמך. - גם אתה, מאטי.
כן.
- הכניסו את המושבעים. - נא לקום.
מוזר.
לעלות למגרש רגע לפני שריקת הסיום, כשהמשחק כבר הוכרע.
חבל שלא עשיתי את זה מוקדם יותר, אולי הייתי נהנה.
נא לשבת.
מר קמיסה, האם ההגנה סיימה את טיעוניה?
עוד עד אחד, כבודו.
בסדר. תמשיך.
ההגנה מזמינה את דני סאליבן לדוכן העדים.
זה אתה.
האם אתה נשבע לומר את האמת, את כל האמת
ורק את האמת, ויהא האל בעזרך?
אני נשבע.
למען הפרוטוקול, אנא אמור את שמך המלא ואת כתובתך.
דניאל סאליבן, דרך אלם 9, אלם רידג', ניו יורק.
אלא שזה לא נכון, נכון?
אני די בטוח שזו הכתובת שלי.
לא הכתובת, השם.
אתה דני סאליבן?
ברור שאני דני סאליבן. אלא מי אני?
- לא קוראים לך ג'ק? - התנגדות.
- מה שההגנה משחקת... - כבודו,
לדני סאליבן עומדת חזקת החפות.
זו זכותו, ובמקרה הזה,
חובה עלינו לפחות לשקול את האפשרות שזה לא דני.
- אני אתיר את זה. - כבודו...
אני רוצה לדבר עם דני.
- זה מה שאתה עושה, אדוני. ב... - כבודו ובעצמו.
וכיוון שאני כבר כאן, אודה מאוד
על ההזדמנות לספר את...
הגרסה שלי, ברשותך.
בסדר, "דני". דבר.
שנאתי את אבי החורג.
לפני שהוא הגיע היינו...
רק אמי ואני. וכשהוא הגיע הוא התייחס אליה נורא.
אני מניח שאפשר לומר שהוא התעלל בה.
התחננתי בפניה שתעזוב אותו, אבל היא פחדה כל כך.
היא האמינה שהוא ימצא אותה ויפגע בה.
כנראה בגלל זה נשארתי קרוב כל כך הביתה.
ההתעללות לא פסקה. אם כבר, היא רק החמירה.
בסך הכול רציתי להפחיד אותו כדי שיעזוב.
אני יודע שעשיתי מעשה פסול. ואני מקבל את מלוא האחריות.
כבודו, יש לי עד עוין.
העד העוין הוא הלקוח שלך.
כמו שאמרתי, אני לא מאמין שזה הוא.
מר קמיסה, באמת, אני...
אני רק צריך מעט חופש פעולה, ברשותך, כבוד השופט, בבקשה.
מר קמיסה, אתה מביך את עצמך.
כן.
טוב. נסכים שלא להסכים.
זה בחור יפה, לא היית אומר?
בהחלט.
- מר קמיסה... - בבקשה, כבודו, רק...
מיהו הנער השני בציור הזה?
זה אדם.
ומיהו אדם?
אני לא מבין איך זה רלוונטי.
אבל אתה לא האחראי כאן. אתה צריך להשיב לשאלה.
זה קו חקירה עקר לחלוטין, כבודו.
- תענה על השאלה, ג'ק. - לא אעשה זאת.
העד יענה על השאלה.
- אדם הוא... אדם היה... - אחי התאום.
אחיו התאום של דני?
אני חושב שתגלה שזה בדיוק מה שאמרתי.
בסדר.
כעת... אתה מזהה את התמונה הזאת?
היא מקיר הסלון של דני, נכון?
- כן. - מי נראה בתמונה?
זו קנדי. אימא שלי... אמי ואני.
משהו בתמונה נראה לך מוזר?
לא ברורה לי כוונתך.
מה אתה לא מבין?
יש משהו חריג בתמונה הזאת?
לא.
שום דבר.
איפה אדם עכשיו, דני?
דני?
תענה על השאלה, דני.
הוא מת.
מתי?
כשהוא היה ילד.
לא תינוק?
, לא כשהוא היה ילד.
אז למה הוא לא בתמונה?
- או בתמונה הזאת? - אני לא יודע.
או...
תפסיק כבר!
מה להפסיק? לחקור אותך?
- לא, לא דיברתי איתך. אני... - או בזאת? או בזאת?
למה יש רק ילד אחד בכל התמונות האלה?
מה קרה לאדם, דני?
- אשאל שוב, מה קרה לאדם? - לא.
אמרתי לך מה קרה לאדם, בן זונה.
מר סאליבן, לא יהיו ניבולי פה באולם שלי.
סליחה, כבודו. אני...
נכון. הוא מת. איך?-
אני...
יכול להיות שאתה לא זוכר?
אלוהים ישמור.
דני?
מה קרה לאדם, דני?
היי, דן.
אדם.
מה קרה לאדם, דני?
הוא היה צריך לעזוב.
למה?
בגלל מה שהוא עשה.
מה אדם עשה?
הוא רצה שזה יקרה. הוא רצה שמרלין יעשה את זה.
כי הוא רצה שהכול יהיה בסדר.
כי הוא לא רצה שאימא שלנו תהיה לבד.
הוא רצה שמרלין...
יעשה כל מה שהוא רוצה.
והוא אנס אותו שוב ושוב.
אבל הוא רצה בזה.
אז נאלצתי להרחיק אותו.
מיהו אדם, דני?
אחי.
אבל מעולם לא היה לך אח, נכון?
לא.
מיהו אדם, דני?
אני.
אדם הוא אני.
ההגנה סיימה, כבודו.
איך הרגשת באותו רגע?
אני זוכר רק את השקט.
האם קיבל חבר המושבעים הכרעה?
קיבלנו, כבודו.
לא הייתי רגיל לזה.
את יודעת, שאין לי בראש קולות שנחלצים לעזרתי.
הנאשם יקום על רגליו.
אבל מצאתי משהו שיציל אותי.
באמת? מה?
ראש חבר המושבעים, קרא את פסק הדין, בבקשה.
אנו המושבעים קובעים פה אחד שהנאשם,
דניאל סאליבן,
זכאי בדין מכל הסעיפים מחמת אי-שפיות.
מר סאליבן?
דני, תוכל לתת לי ציטוט לעיתון?
תוכל לתת לי ציטוט? איך לדעתך זה...
כל הכבוד, ילד.
כשאני מוצא עצמי בעתות צרה, אימא מרי באה אליי.
ניצלת ע"י קדושה? שיר של הביטלס?
לא.
את, ראיה.
את הצלת אותי.
איך את הרגשת?
בא לי לבכות ולצרוח בבת אחת.
אבל הרגשתי בעיקר עייפה.
מוזר שאני זה ששואל את השאלות, הא?
איפה אריאנה?
אבל תודה שעברת איתי על זה.
כשאתה מתנתק,
קל להעלים עין מהרגשות של אחרים.
- באמת? - האמת היא שכן.
והתגעגעתי אלייך מאוד.
אבל בחייך, לא ייתכן שהיית רק עייפה.
אני מניחה, סוג של אנטי-קליימקס.
לא היה נאום ניצחון בבית המשפט.
לא הייתה קבלת פנים חגיגית.
לא זכינו בחופש שלך, אלא במשהו קטן יותר.
סיכוי.
אבל אז נעלמת. פשוט נעלמת.
בי"ח פסיכיאטרי -
בהתחלה היה לי קשה מאוד לדמיין
אותך עובד עם פסיכולוג אחר.
ברמה השכלית, הבנתי שאתה צריך ליצור קשרים אחרים
ולהתחיל טיפולים חדשים, ולהבריא.
חדר אמנות -
אבל בכל הכנות, לא השתגעתי על זה בהתחלה.
גם אני התגעגעתי אליך.
התעניינתי אצל הרופאים החדשים שלך, אבל יש חיסיון.
ופשוט דאגתי לך כל הזמן.
הגענו.
עד ששמעתי מאימא שלך.
היי, אימא.
היי, דן.
מה שכנע אותך להרשות לה לבוא לבקר אותך אחרי שנתיים?
הבנתי שלא משנה כמה זמן יעבור,
אני לעולם לא אהיה מוכן.
אז הייתי צריך להכיר במציאות.
הגיע הזמן.
זה מקסים. מה אלה? כוכבים?
גחליליות.
גחליליות?
אני חושב על העבר.
זה מקסים.
מרשים לי לצייר בכל יום.
הם אומרים שזה מרפא.
תמיד היית טוב,
אבל אלה באמת משהו.
מדברים על להציג כמה מהם בתערוכה.
כמו אמן אמיתי, הא?
כן.
אני באוקוויל עכשיו.
זו דירה קטנה.
ומרלין?
תקופה מסוימת הוא היה מתייצב שיכור מחוץ לבניין שלי כמה פעמים בשבוע.
המשטרה התערבה.
ויום אחד הוא פשוט הפסיק.
לא ראיתי אותו ולא שמעתי ממנו כבר יותר משנה.
קיבלתי הרבה ייעוץ מאז.
אני חושבת עליך יום יום.
אני רוצה שתדע את זה.
אלא שאני יודעת שלא הייתי אימא טובה.
שנינו יודעים.
והעובדה שאני...
אכזבתי אותך...
באופן קשה כל כך.
מתי ידעת?
אתה לא זוכר את אבא שלך.
אביך האמיתי.
האמת היא שאף פעם לא רציתי לספר לך.
כי לא היו הרבה דברים טובים לומר.
בגיל 16 נכנסתי להיריון.
בגיל 17 התחתנו.
וכשהיית בן ארבע...
הבנתי סוף סוף שהוא...
אז הרחקתי אותנו ממנו הכי רחוק שיכולתי.
אבל החיים לבד...
לא ידעתי איך להתמודד עם זה.
אז כשמרלין...
הוא נראה חזק כל כך, אמין כל כך.
מישהו שיוכל לדאוג לנו.
היינו צריכים את זה.
היינו צריכים שידאגו לנו.
אני הייתי צריכה.
אני חושבת שהרבה זמן אמרתי לעצמי שזה... שזה לא נכון.
לא ייתכן שזה נכון.
לא ייתכן שהבאתי לחיים שלנו עוד גבר כזה.
אבל זה מה שעשיתי.
ואני מצטערת.
על מה שאפשרתי שיקרה לך,
גם אם לעולם לא תסלח לי...
ואני אבין אם לא תסלח...
כי הורה אמור להגן על הילד שלו.
ואני נכשלתי.
נכשלתי.
ואני רוצה שתדע שאני יודעת את זה.
אני יודעת.
אני שמח שבאת.
אולי אוכל לבוא שוב?
אולי אני אשנה את דעתך.
אולי אמשיך לבקש.
אבל היא לא.
ואם היא תנסה, תוכל אי-פעם לסלוח לה?
היא לא תנסה.
לא, נראה שלא.
כולנו עושים כמיטב יכולתנו.
ולפעמים המיטב פשוט לא מספיק.
אומרים שכאב עושה אותך אמן טוב יותר.
זה קשקוש.
אני מסכימה.
אבל מה שלומך? עכשיו.
אני אותו דבר.
לעזאזל.
אבל גם שונה.
- למה לא הערת אותי? - את אישה בוגרת.
פתאום ככה?
- בבקשה. - אוי, אין תפוח הולנדי?
אלך למרכול היום, כי נראה שאני שירות משלוחים.
שבי.
המטופל הראשון יגיע רק בעוד חמש דקות. זה רק קומה אחת למטה.
בחייך, אימא.
את הכנסת אבחנה חדשה לדי-אם-אס.
אסור לך לאחר בחמש דקות?
ראשית, זה די-אס-אם.
ואני בטוחה שאת יודעת שזה לא עובד ככה.
אסור לי להתגאות בבת שלי?
זה העניין?
בבקשה, תסיעי אותו לביה"ס.
היי, חמוד. צריך ללכת לבית הספר.
אני אוהבת אותך.
אני כבר לא מרצה. אני פסיכולוגית.
ואימא.
עושה כל מאמץ להיות אמיצה.
זה הרבה עבודה.
הטיפול המשולב עובד.
אתה מאחד את הזהויות האחרות שלך.
איך אתה מרגיש עם זה?
זה תהליך.
אני רק משתדל להיות אמיץ.
אתה אמיץ, דן.
תמיד היית אמיץ.
אולי.
- דוקטור. - דוקטור.
דן, הגיע זמן ארוחת הערב.
תודה שהרשית לנו להשתמש במשרד שלך כדי להתעדכן.
העונג כולו שלי. זה כבוד להכיר אותך.
תלווה אותי החוצה?
כמובן.
הגנים באמת יפהפיים.
כן, אני רואה אותם מהחלון שלי.
הכול משתנה בכל עונה.
בכל אופן, תודה שבאת היום.
ותודה על הכול.
מה שהיה הוא הפרולוג.
שייקספיר. ידעתי את זה.
אתה רואה, הם כולם בתוכך.
יש בך התבונה של ג'ק, הקסם האישי של מייק, הביטחון העצמי של אריאנה.
כולם הם אתה.
לא כולם.
מה זאת אומרת?
יש לי חוב פתוח.
הגיע הזמן שלי להיות מלאך שומר.
בכל אופן, אני מאחר. אני מקווה שנתראה בקרוב, דוק.
גם אני, דן.
כשאני מוצא עצמי בעתות צרה
אימא מרי באה אליי
אומרת מילים של חוכמה, תן שיהיה
ובשעה אפלה שלי היא ניצבת כאן מולי
אומרת מילים של חוכמה, תן שיהיה
תן שיהיה, תן שיהיה
לחש מילים של חוכמה תן שיהיה
וכששבורי הלב שחיים בעולם יסכימו
אם אתם או מישהו שאתם מכירים זקוקים לתמיכה -
פנו ל-APPLE.COM/HERETOHELP -
היה תהיה תשובה, תן שיהיה
כי אף שהם נפרדים
יש עוד סיכוי שהם יראו
היה תהיה תשובה, תן שיהיה
תרגום כתוביות: גלית אקסלרד