Du er en fryd for øjet.
Hvem siger den slags? Hvad betyder det egentlig?
Tror du, jeg vil tale om det nu?
Jeg tænkte bare, det var et let emne.
- Forsøger du at være sjov? - Det gør jeg vel.
Danny.
Så du solnedgangen?
Himlen er elendig til farver.
- Du kan sgu da ikke se den herfra. - Jeg forestiller mig den.
Det er jeg ret god til.
Danny, bliv hos mig. Lad mig hjælpe.
- Jeg har styr på det. - Nej, du har ej.
Du har brug for hjælp. Lad mig hjælpe.
Jeg kan holde dig ude nu.
Fantastisk. Hurra for terapi.
Danny, vågn op.
Luk mig nu ind.
Hvad?
Der er stille.
Der har aldrig været stille før.
Danny?
Danny! Vågn op!
INSPIRERET AF BOGEN THE MINDS OF BILLY MILLIGAN
Put børnene i en sæk. Stramt. Så de ikke kan få luft.
Næste!
- Hej, Stan. - Hej, Russ. Jeg skal have en ny.
- Du fik dem for to uger siden. Stan... - Og?
Jeg skal bare over retssagen, så er det slut, okay?
Beklager.
- Kom nu. - Stan.
Der er kø. Kom nu videre.
- Sådan noget fis. - Ikke mine regler.
- Jeg har tjent mit land uden at få noget. - Stan, jeg...
- Jeg er i underskud! - Rolig, de smider dig ud.
- Det skylder I mig! - Okay, kom her.
Få en tid hos lægen, okay?
- Pas på dig selv. - Tak.
Ja?
Hr. dommer...
Du overskred tidsfristen. Du har misset adskillige timer.
Ikke godt for fastansættelsen?
Rya, du har vidnet. Du gjorde, hvad du kunne for drengen.
Lad nu sagen ligge.
Dygtig pige.
Lad ikke følelserne forstyrre arbejdet.
- Hvorfor ikke? - Hvabehar?
Er følelser ikke grunden til vores arbejde?
- Rya... - Og burde de ikke være det?
Jeg skal til frokost. Vi ses.
Tak.
Stan?
Vi må tale sammen.
Selvmordstanker er typiske. Hvorfor så jeg ikke det?
- Lad nu være. - Jeg skulle passe på ham.
En lang række mennesker har svigtet den dreng.
- Det handler ikke om dig. - Er du nu psykiater?
Jeg siger det bare.
Havde de ikke hørt ham falde ud af sengen, var han død.
Vi må håbe, han overlever natten over.
Sagde de kun "ved bevidsthed"? De burde lære flere ord.
- De sagde mere. - Hvad?
- Han er klar til retten om en uge. - Hvad? Det er løgn.
Han skal bare sidde og lytte til to procedurer og en dom.
Det er han rask nok til.
- Du går meget stærkt. - Hvad?
- Du går stærkt. - Lange ben.
Og nævningene?
Dommeren kalder det heldigvis "sygdomsudsættelse".
Selvmordsforsøg ses ofte som tegn på skyld.
- Folk ser altid det værste i andre. - Ja, men ikke dig.
Ikke mig. Har du ikke set mine blå øjne?
Ja.
Danny. Hej.
Gudskelov.
- Se selv, frisk som en havørn. - Hvordan har du det?
Har du ondt? Skal jeg hente noget til dig?
Danny?
Danny er i sikkerhed. Men han er her ikke. Og kommer ikke.
- Og det er Deres skyld. - Lad mig tale med ham, Jack.
- Vi husker alle, hvordan det gik sidst. - Det er ikke fair.
Jeg ville bare hjælpe.
Forestil Dem, at Danny snart kommer i fængsel.
Det virker ret uundgåeligt. Er De ikke enig i det?
Så hvis hjælp har drengen mest brug for? Deres eller min?
Nej, vi har fået nok af Deres hjælp, så find Dem et andet håbløst tilfælde.
Jeg klarer det her.
Sygeplejerske, jeg er meget træt og vil gerne hvile mig.
Men tak...
...fordi I kom og besøgte mig. Doktor. Advokat.
Det var pænt af jer. Vi ses nok igen.
Okay.
Sikke noget du har rodet mig ud i, Gøg.
Gøg og Gokke. Nej? Nå, dem kender du ikke.
Ja, lidt folkelig kultur i fremtiden vil i hvert fald ikke skade.
Jeg sagde det jo.
Verden er ikke noget for dig.
Det har den aldrig været.
Den er for grusom.
Vær nu en god dreng og bliv der. Jeg vil nødig fylde stedet med vand.
Forstår vi hinanden?
- Spis noget. - Jeg er ikke sulten.
Han havde endelig fået lidt kontrol over sine alter egoer.
Jack må have reetableret sig.
Måske vil drengen ikke ud. Med alt det, han har set.
Hvad gør vi, Stan?
- Vi taber, Rya. - Der må da være noget.
- Intet afskedsbrev? - Nej. Men det her...
Nej, vent. Det her... var i hans køje.
- Adam. - Adam.
Hvad er det, du vil kurere, med alle de Rivotril du æder?
- Ting fra krigen. - "Ting fra krigen"?
Hvad mener du? Forklar.
PTSD.
Jeg var ung. Officersskolen og alt det.
Jeg var for ung til en kommando. Det endte ikke så godt.
- Mistede du mænd? - Ja, mange mænd, og det var mit ansvar.
Det forstår jeg ikke.
Jeg sagde jo, jeg var fra officersskolen.
Du var altså frivillig. Og derfor var det din skyld?
- Sådan kan man godt se på det. - Ja, men du var i krig og helt ung.
Stop. Ligner jeg en, der vil analyseres?
Alle med traumer har en historie, de fortæller sig selv.
"Hvorfor gik jeg alene hjem?"
- "Hvorfor gik jeg i kort kjole?" - Det var dumt.
"Hvorfor blev jeg vred? Hvorfor svarede jeg igen?"
Vi gør det slemme til vores egen skyld.
Så tror vi, vi har en vis kontrol, men slemme ting sker.
Før vi accepterer, at det ikke er vores skyld, kan vi ikke hele.
Er du okay? Hjerneblødning?
Gud, nu ved jeg det. Tag maden med. Jeg forklarer undervejs.
- Har du bil? Holder den tæt på? - Jeg har en tæt bil.
Det bliver regnvejr. Kom. Betaler du?
Kan jeg få det her med?
- Grunden til, vi tabte... - Vi har ikke tabt endnu.
Lad os sige, vi har. Hvorfor?
Fordi vi skulle overbevise nævningene om misbruget.
- Vi gjorde det modsatte. - Det kan du takke Candy for.
- Og Danny tror kun, det skete for Adam. - Det har jeg forstået.
- Behøver du remse alle fiaskoerne op? - Måske har vi det forkerte vidne.
Det, der skete med Danny og Adam, var ikke Dannys skyld.
Men det ved han ikke.
Hans skyld og skam forhindrer, at han kan se, hvad der virkelig skete.
Vi må vise ham det.
Den slags virker med Danny. På den måde er han smuk.
Han vil gøre modstand, men når man viser ham sandheden, vil han tro på den.
Han vil se, hvad der skete, og det samme vil nævningene.
- Næste afkørsel. To kilometer. - Okay.
Skulle du ikke undervise?
- Det tog er kørt. - Hvad mener du?
Jeg bad om en fridag til, og dekanen bad mig vælge.
- Beklager. - Hvem gider være professor?
De er gamle. Det vil jeg ikke være. Ingen vil være gammel, vel?
- Stan, virker det her? - Spørger du mig om det?
Hej. Jeg ville bare ønske jer held og lykke.
- Man er på røven, når strisserne hepper. - Et røvhul som altid.
- Hej. - Hej.
Frank bad mig ønske dig held og lykke.
- Nej, han gjorde ej. - Nej.
Det går ikke altid, som vi vil.
Taler du om mig eller dig?
Du lægger hele din sjæl i tingene. I det her.
Uanset hvad der sker, er det meget værd.
- Hav det godt. - I lige måde, Matty.
- Før nævningene ind. - Rejs jer.
Mærkeligt. Først at komme på banen, når kampen er tabt.
Gid jeg var kommet før. Jeg ville have nydt det.
Sæt jer.
Mr. Camisa, har forsvaret yderligere at tilføje?
- Ét sidste vidne. - Okay, værsgo.
Forsvaret indkalder Danny Sullivan.
Det er dig.
Sværger De at sige sandheden og kun sandheden?
Ja.
Vær venlig at oplyse Deres fulde navn og adresse.
Daniel Sullivan, Elm Road 9, Elm Ridge, New York.
Det passer jo ikke.
- Jeg vil mene, at det er min adresse. - Ikke adressen. Navnet.
Er De Danny Sullivan?
Selvfølgelig er jeg Danny Sullivan. Hvem ellers?
- Ikke Jack? - Protest. Hvad vil forsvaret...
Danny Sullivan formodes uskyldig.
Det er hans ret, og det kræver, at vi betænker, at det ikke er Danny.
- Fortsæt. - Hr. dommer...
Lad mig tale med Danny.
- Det gør De også. I egen høje... - Person.
Og nu jeg sidder her, vil jeg meget gerne fortælle min...
...side af historien.
Okay, "Danny". Værsgo.
Jeg hadede min stedfar.
Før han kom...
...var min mor og jeg alene. Han behandlede hende forfærdeligt.
Han var brutal over for hende.
Jeg tiggede hende om at gå, men hun var bange.
Hun var sikker på, han ville finde hende.
Derfor blev jeg i nærheden.
Overgrebene stoppede ikke. De blev kun værre.
Jeg ville bare skræmme ham væk.
Jeg ved, det var forkert. Og jeg påtager mig det fulde ansvar.
- Hr. dommer, jeg har et modvilligt vidne. - Vidnet er Deres klient.
- Det tror jeg som sagt ikke. - Mr. Camisa, jeg...
Jeg skal bare bruge lidt spillerum. Hvis jeg må?
- Mr. Camisa, De gør Dem selv til grin. - Ja.
Okay, vi kan enes om at være uenige.
- Er han ikke en flot fyr? - Bestemt.
- Mr. Camisa... - Lad mig lige...
Hvem er den anden dreng på tegningen?
- Det er Adam. - Og hvem er Adam?
- Det er næppe relevant. - Det bestemmer De ikke. Svar mig.
De spørgsmål fører ingen vegne.
- Svar, Jack. - Aldrig i livet.
Besvar spørgsmålet.
- Adam er... Adam... - ...var min tvillingebror.
- Dannys bror? - Det var præcis det, jeg sagde.
Okay.
Godt... Genkender De det her billede?
Det hang på væggen i Dannys stue.
- Ja. - Hvem er på billedet?
Det er Candy. Min mor og mig.
- Er der noget underligt ved det? - Hvad mener De?
Er der noget usædvanligt ved dette billede?
Nej.
Ingenting.
Hvor er Adam nu?
Danny?
Svar mig, Danny.
Han er død.
- Hvornår? - Da han var dreng.
Ikke som spæd?
Nej, da han var dreng.
Hvorfor er han så ikke på billedet?
- Eller på det her? Eller det her? - Det ved jeg ikke.
Hold så op!
Med spørgsmålene?
- Jeg talte ikke til Dem. - Eller det her? Og det her?
Hvorfor er der kun én dreng på alle billederne?
Hvor blev Adam af?
- Nej. - Hvad skete der?
Det har jeg fandeme da sagt!
Ingen eder i min retssal.
Beklager, hr. dommer.
Javel, han døde. Hvordan?
Jeg...
Kan du ikke huske det?
Danny?
Hvad skete der med Adam?
Hej, Dan.
Adam.
Hvad skete der med Adam?
Han måtte væk.
Hvorfor?
Efter det han gjorde.
Hvad gjorde Adam?
Han ville have, at Marlin gjorde det.
Han ville gøre alt godt.
Han ville ikke have, at vores mor skulle være alene.
Han lod Marlin...
...gøre, hvad han ville.
Han voldtog ham igen og igen.
Men han ville gerne have det.
Så han måtte væk.
Hvem er Adam?
Min bror.
Du havde jo ikke en bror.
Nej.
Hvem er Adam?
Mig.
Adam er mig.
Forsvaret er færdigt.
Hvad følte du i det øjeblik?
Jeg husker stilheden.
- Er I nået frem til en kendelse? - Ja, hr. dommer.
Jeg var ikke vant til, at stemmerne ikke kom mig til undsætning.
Tiltalte bedes rejse sig.
Men jeg havde fundet noget, der reddede mig.
Havde du? Hvad?
Læs kendelsen op.
Nævningetinget finder den tiltalte, Daniel Sullivan,
ikke-skyldig i alle anklager grundet sindssyge.
Mr. Sullivan? Danny, kan jeg få en udtalelse?
Sådan, min dreng.
"When I find myself in times of trouble, Mother Mary comes to me."
Blev du reddet af en helgen? Af en Beatles-sang?
Nej.
Af dig, Rya. Du reddede mig.
Hvad følte du?
Jeg havde lyst til at græde og skrige, men mest var jeg bare træt.
Det er underligt, når jeg spørger.
Hvor er Ariana?
Tak, fordi du gennemgik det for mig.
Ved dissociation mister man nemt kontakten med andres følelser.
- Gør man det? - Ja, man gør.
Og jeg savnede dig.
- Men du var vel ikke bare træt? - Det var nok også et antiklimaks.
Ingen sejrstale uden for retten. Ingen modtagelsesfest.
Vi havde jo ikke vundet din frihed. Noget mindre. En chance.
Men så var du bare væk.
I starten var det svært at tænke på, at du havde fået en ny psykolog.
Rent intellektuelt forstod jeg, at du skulle skabe et nyt forhold
og indgå i nye terapiformer for at blive helbredt.
Men jeg brød mig ikke så meget om det. Jeg savnede også dig.
Jeg spurgte dine nye læger, men de havde tavshedspligt.
Jeg var hele tiden bekymret for dig.
Her er det.
Så hørte jeg fra din mor.
Hej, mor.
Hej, Dan.
Hvorfor lod du hende komme og besøge dig efter to år?
Jeg indså, at uanset hvor lang tid der gik, ville jeg aldrig blive klar.
Så jeg måtte tage skraldet.
Tiden var inde.
De er smukke. Er det stjerner?
Ildfluer.
Ildfluer?
Jeg mindes bare.
De er smukke.
Jeg må male hver dag. Det er terapeutisk.
Du har altid været god, men de her er virkelig flotte.
De taler faktisk om at udstille nogle af dem.
Som en rigtig kunstner.
Ja.
Jeg bor i Oakville nu. I en lille lejlighed.
Og Marlin?
En overgang mødte han fuld op udenfor flere gange om ugen.
Politiet blev indblandet.
Og så en dag holdt han pludselig op.
Jeg har ikke hørt fra ham i over et år.
Jeg har gået til psykolog.
Jeg tænker på dig hver dag. Det skal du vide.
Jeg var ikke en god mor.
Det ved vi begge to. Og jeg...
Jeg svigtede dig.
Voldsomt.
Hvornår vidste du det?
Du kan ikke huske din far.
Din rigtige far.
Jeg ville ikke fortælle dig om ham.
Der var ikke meget godt at sige.
Jeg var 16, da jeg blev gravid.
17, da vi blev gift.
Og da du var fire...
...blev jeg klar over, at han...
Jeg fik os så langt væk fra ham, jeg kunne.
Men at være helt alene...
Det var mere, end jeg kunne klare.
Så da Marlin...
Han virkede så stærk. Så pålidelig. En, der kunne tage sig af os.
Det trængte vi til. At nogen tog sig af os.
Jeg gjorde.
I lang tid bildte jeg mig selv ind... at det ikke var sandt.
Det kunne ikke være sandt.
Jeg kunne ikke have bragt endnu en mand som ham ind i vores liv.
Men det havde jeg.
Og det er jeg ked af.
Det, jeg lod foregå...
Selv hvis du aldrig tilgiver mig...
Og jeg bebrejder dig ikke, hvis du ikke kan det...
...for en mor skal beskytte sit barn.
Og jeg svigtede.
Jeg svigtede.
Og du skal vide, at jeg er klar over det.
Jeg ved det.
Godt, du kom.
Jeg kan komme tilbage.
Måske skifter du mening.
Jeg spørger igen.
Det gør hun ikke.
Og hvis hun prøvede, kunne du så nogensinde tilgive hende?
Hun prøver ikke.
Nej, sikkert ikke. Vi gør alle vores bedste.
Nogle gange er det ikke nok.
- Smerte skulle gøre kunsten bedre. - Sådan noget fis.
Enig.
Men hvordan har du det? Nu.
Ligesom før.
Pis.
Men anderledes.
- Du vækkede mig ikke. - Du er voksen.
Nå, pludselig?
- Værsgo. - Åh nej. Ingen med æble?
Jeg køber ind i dag, da det åbenbart er min opgave.
Sæt dig. Din første patient kommer først om fem minutter. Det er lige nedenunder.
Hold nu op.
Du fik en diagnose med i DMS. Kom bare lidt for sent.
Det hedder DSM. Og sådan fungerer det ikke.
- Må jeg ikke være stolt af min datter? - Var det stolthed?
Følg ham i skole. Hej, du skal i skole. Elsker dig.
Tak, mor.
Jeg er ikke professor mere. Jeg er psykolog.
Og mor. Jeg gør mit bedste for at være tapper. Det er hårdt.
Integrationsterapien virker. Du erkender dine alter egoer.
Hvordan føles det?
Det er en proces.
- Jeg forsøger at være tapper. - Det er du, Dan.
- Du har altid været tapper. - Måske.
- Doktor. - Doktor.
Dan, vi skal spise.
Tak, fordi vi måtte låne dit kontor.
Selv tak. Det er en ære at møde dig.
- Følger du mig ud? - Ja.
- Haven er meget smuk. - Ja, jeg kan se den fra mit vindue.
Alt ændrer sig med årstiderne.
Nå, tak, fordi du kom.
Og tak for alt.
Det skete er kun prologen.
Shakespeare.
De er alle i dig. Jacks intelligens, Mikes charme, Arianas selvtillid.
Ikke alle.
Hvad mener du?
Jeg har ubetalt gæld.
Nu er jeg skytsenglen.
Nå, jeg kommer for sent. Vi ses.
Vi ses, Dan.
HVIS DU ELLER EN, DU KENDER, HAR BRUG FOR HJÆLP, SÅ GÅ IND PÅ APPLE.COM/HERETOHELP
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve