Візьмеш?
Реклама журналів. Усім сусідам надзвонюють.
Мій костюм забрала?
Сказали, що готовий. Заберу дорогою додому.
Дякую.
Знов телефонував той Стен. Я сказала, що ти у пацієнта.
Він напрочуд наполегливий.
Не знаю, люба. Він тісний.
Тобі не здається?
Ти не дивишся.
Обіцяли доточити, скільки зможуть.
Дурнуваті журнали.
Кенді, ти з кимось трахаєшся в мене за спиною?
Алло.
Слухай,
не відповідай на дзвінки до завершення суду.
Зрозуміла?
Добре.
ПОЛЮВАННЯ НА СТРІЛЬЦЯ ЖАХ У РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРІ
НАВІЯНО РОМАНОМ «ТАЄМНИЧА ІСТОРІЯ БІЛЛІ МІЛЛІҐАНА»
ДЕНІЕЛА КІЗА
ПЕРЕПОВНЕНА КІМНАТА
ОСТРІВ РАЙКЕРС
УПРАВЛІННЯ ВИПРАВНИХ ЗАКЛАДІВ НЬЮ-ЙОРКА
Салліван, швидше. У мене мало часу.
Я ж казав їй - краватку на застібці. Знімете наручники?
Ваша честь, можна поспілкуватися з клієнтом?
Іди сюди.
Усе нормально.
Ні.
МИ ВІРИМО В БОГА
Послухай.
Розслабся, бо в цій залі немає жодної людини, чия думка має значення.
Поки що немає.
Переверну. Перед дзеркалом простіше.
Ну от.
Cхожий на чесного громадянина.
- Ваша честь, ми готові. - Запросіть присяжних.
Усім встати.
Доброго ранку. Мене звати Патриція Річардс.
Я заступниця прокурора округу Мангеттен
і представляю штат Нью-Йорк.
Як зазначав суддя Поузнер,
тягар доказів у цій залі лежить на мені.
Але я рада.
Я рада, бо докази в цій справі неспростовні.
Незаперечні.
Є відеозапис. Є свідки.
Єдине, чого немає, - сумніви.
Вісімнадцятого травня цього року підсудний, Деніел Салліван,
націлив револьвер 38-го калібру в натовп і вистрілив шість разів.
Трьох людей було поранено. Іншим пощастило.
Не сумнівайтеся, тут судять не вбивцю тільки тому,
що Деніел Салліван погано стріляє.
Йому місце за ґратами.
Та коли докази такі тверді й безсумнівні,
стає цікаво - що протиставить захист?
Заперечувати факти вони не можуть,
тому відволікатимуть необґрунтованими і безпідставними твердженнями
щодо захворювання, яке самі називають розладом множинної особистості.
Поясню чітко.
Не існує ніякого розладу множинної особистості.
Це вигадане захворювання, побачене у фільмі з Саллі Філд.
Могли б одразу назвати підсудного летючою черницею.
Захист перекладає вину за дії містера Саллівана на так званих альтер еґо.
Чесно кажучи, я все розумію.
Хіба не кортить у своїх помилках звинуватити когось іншого?
Проїхали на червоне? Альтер еґо. Наш чек фальшивий? Це альтер.
Подружня зарада?
Побачимо, чи пройде номер.
Але уявіть систему правосуддя,
якщо про кожен скоєний злочин
люди просто казатимуть: «Це не я».
Ось що тут стоїть на кону.
Ці аргументи захисту - не просто розпачливі.
Вони небезпечні.
Бо підважують фундаментальний принцип як правової системи, так і суспільства:
особисту відповідальність.
Ми відповідальні за свої вчинки.
Підсудний винен, і ця вина вимагає покарання.
Інакше правосуддя не буде.
Дякую.
Містер Каміса, адвокат захисту.
Безсумнівні. Незаперечні. Неспростовні.
Я просто думаю: «Що я тут роблю?»
Промова обвинувачення була неабияка.
Фундаментальні принципи.
Ось вам фундаментальний принцип.
Він невинуватий.
Має презумпцію невинуватості. Це його право.
Це варто повторити через усе те, що ви щойно почули.
Я дозволю собі почати з чіткої і простої констатації факту.
Денні Салліван ні в кого не стріляв.
Він був на місці злочину. Він це визнає.
Але не він натискав на гачок.
Денні - хороший хлопчина, але він хворий.
Шановні присяжні, хворобу ніхто не вигадує.
Так, я розумію, як це звучить.
Розлад множинної особистості.
Спочатку мені й самому це в голові не вкладалося.
Але замість жартувати про летючих черниць, а це легко,
я позбувся упередженості, а це важко.
І вас я прошу зробити те саме.
Дивитися неупереджено.
Слухати фахівців.
Слухати свідків. Бо якщо ви вчините саме так,
то дійдете до того самого безсумнівного,
незаперечного, неспростовного висновку, що і я, -
Денні не контролює ні хворобу, ні своїх альтер еґо.
Так, у нього є альтер еґо.
Вони в нього є, бо його немислимо скривдили, і його це зламало.
Свідомість розбилася на шматки.
І ні, це не дозвіл на безкарний вихід з тюрми.
Вони існують, і вони - не Денні.
Посадити Денні за злочин, скоєний кимось із альтер еґо, -
це те саме, що посадити вас за злочин, який скоїв я.
Захворювання Денні рідкісне,
і це наслідок сексуального насильства в дитинстві.
Йому пощастило, що вижив. Ця хвороба - його спосіб вижити.
Я розумію. Це химерно. Складно.
Але прошу, не будьте упереджені.
Пані прокурор в одному мала рацію.
На чільному місці в цьому процесі - відповідальність, але не особиста,
а відповідальність суспільства.
Вам важливі фундаментальні принципи?
То може, будемо дбати одне про одного?
Піклуватися про найбільш скривджених
і вразливих поміж нас?
Цього хлопця покинули всі.
Батьки, вчителі, сусіди, друзі, громада.
Усі ми покинули його напризволяще.
Тому тепер ми повинні виправити кривду.
Я не прошу вас відпустити Денні.
Прошу лише позбавити його в'язниці,
а натомість відправити в спеціалізований лікувальний заклад.
По допомогу, яка йому потрібна. Це наша відповідальність.
Дякую.
Перерва 15 хвилин, а потім слухаємо свідків обвинувачення.
Пристав, супроводжуйте присяжних.
Ти показав клас.
Це не має значення.
Чорт забирай! Кенді не відповідає на дзвінки,
і за повісткою не прийшла. До речі, це злочин.
Вона боїться. Вона винна.
Там стільки сорому, що вона й собі не признається.
Будьмо чесні. Думаєш, мені не насрати на її почуття?
Від діагнозу залежить результат суду,
а діагноз залежить від доведення присяжним, що з Денні знущалися.
Я щойно це їм сказав.
Якщо не буде свідчень на відкритому суді, нам кінець.
А я не можу викликати клієнта як свідка,
бо він встругнув дурницю.
- То був Джек. Не Денні. - Неважливо.
Він заперечить насильство і зізнається в злочині,
чим нашкодить собі.
Я чудово це розумію.
- А ти? - Я не можу засвідчити насильство.
Формально Денні не казав, що з нього знущалися. Мені такого не казав.
- Лише з Адама? - Лише з Адама.
Я... Це все - до одного місця.
Що нам робити?
Переконай її.
Але це не від мене залежить, Стен.
Господи, хіба мати не повинна любити своє дитя?
Ні.
Але в цій ситуації нам це на руку.
Що?
Вона його любить.
Обвинувачення викликає Марліна Ріда.
Які були ваші стосунки з пасинком?
Напружені, хоч і боляче це визнавати.
Слухайте, я не досконалий.
І може, інколи був з ним занадто суворий.
А інколи - занадто поступливий.
Підлітки в Остервіллі майже всі росли без батька. Справжнього.
А я хотів таким бути для Денні.
Розкажіть про Остервілл. Важка робота?
Позитивна робота. Ці діти пережили багато різного.
Ви не повірите, що з ними було вдома, на вулицях.
Так, вони помилялися.
Але в моїй роботі добре те, що вони - й досі діти
і їм ще не пізно стати на правильний шлях.
Про Денні ви теж так думаєте?
На Денні я не поставлю хрест. Але він уже не дитина.
Враховуючи ваші стосунки, ви не здогадуєтеся, чому він так вчинив?
Якщо чесно, то ні.
Насправді з Денні немає жодних «чому».
Коли він бився в школі чи крав у мене,
продавав наркотики чи вживав, питати, чому...
Відповідь - це просто Денні.
Містере Рід, ще одне запитання.
Після того, як у вас стріляли,
ви писали на пасинка заяву в поліцію?
- Ні. - Чому?
Бо я хотів його захистити.
Бо всупереч усьому...
я люблю його, як рідного сина.
Більше запитань немає.
Напружений перший день у суді: дев'ятеро свідків
упізнали в Саллівані стрільця з Рокфеллер-центру,
зокрема і його вітчим,
методист колонії для неповнолітніх Мартін Рід.
Він цілився у вас?
Не знаю. Але найважче дізнаватися...
Смачно пахне.
Ще 20 хвилин, і готово.
Як він там?
Схуд. Я не знаю. Ми ж не розмовляли.
Як я сприймався?
- Ти знущаєшся? - А що?
Я намагаюся вчинити правильно.
Хлопець у мене стріляв.
Господи.
Я в душ.
Не дзвоніть сюди. Я не дам свідчень.
Мама?
Денні.
Я збиралася до тебе приїхати.
Нічого.
Вибач.
Синку, це не твоя вина.
Вибач.
Такого діагнозу не існує.
Просто маргінальна концепція, посилена телефільмом.
А яка ваша думка про Денні?
Повторю те саме, що сказав присяжним.
Я вважаю, що містер Салліван - симулянт.
Він діє нечесно, щоб уникнути відповідальності.
А можна простіше? Для глядачів перед екраном.
Він удає, щоб не сісти в тюрму.
Я закликав до розуму.
І як?
Не те щоб ідеально.
Він мене оглушив, зламав ніс і все одно вкрав.
Ви намагалися забрати зброю?
Намагався. Пішов туди, де він жив. Я був злий.
Але ми знали один одного. Я думав, ми все владнаємо.
Та не встиг я привітатись, як він напав на мене з бейсбольною битою.
А потім вистрілив у мене.
- Ваша честь, більше запитань нема. - Містере Каміса.
Лише одне запитання. Містере Руїз, ви знаєте Денні багато років.
Він коли-небудь здавався нормальним?
Нормальним?
Цей хлопець - псих. Я божевільнішого не бачив.
Запитань більше нема.
Я злякалася.
Я Денні таким ще не бачила.
А потім почула постріл.
І що ви подумали, почувши?
Що він його вбив.
Ви вважали Денні Саллівана спроможним на вбивство?
У ту мить - так.
Запитань більше немає.
Аннабель.
Денні піднімав на вас руку?
Ні.
- Вам було поряд з ним страшно? - Ні.
Він був злий? Жорстокий?
Ні. Ніколи.
То який він був, той Денні, якого ви знали? Ваш друг.
Він був приємний.
Тихий. Сором'язливий.
Здебільшого.
- Здебільшого? - А іноді так, не дуже соромився.
Постійно був дуже різний.
Я б хотів показати свідку доказ захисту номер чотири.
Прошу.
Упізнаєте малюнок?
Денні намалював.
Це ви?
Так.
Гарний.
Так, гарний.
Денні був до вас небайдужий, правда?
Я до нього теж.
У своїх свідченнях...
про той вечір з містером Руїзом...
ви сказали: «Я Денні таким ще не бачила».
Як у вас в'яжеться той вечір, той Денні, з хлопцем, якого ви знали?
Приємним, тихим, неагресивним, сором'язливим, а іноді - ні.
Хлопцем, який це намалював.
Це наче не та сама людина, правда?
Не та сама.
Більше запитань немає.
- Я хочу опитати свідка. - Прошу.
Якщо вам було відомо, коли ви з ним спілкувалися,
чи була сутичка з містером Руїзом
єдиним випадком, коли Денні Салліван вчинив насильство?
Протестую. Несуттєво.
Запитання - про випадки насильства з боку підсудного.
Відхилено.
Чи була сутичка з містером Руїзом єдиним випадком,
коли Денні Салліван вдався до насильства?
Ні.
У школі в мене був хлопець, Білл.
Денні приревнував.
І сильно його побив. Білл потрапив у лікарню.
І ще один хлопець.
Я тоді переконувала себе, що це просто спалах.
Може, Білл заслужив.
Але я вже не впевнена.
Запитань більше немає.
На вашого сина чатують біля бічного виходу.
Газети добре продаються з фото злочинця біля суду.
Хочете його побачити? Я проведу.
Ні, не в такому стані.
Я рада, що ви прийшли.
За рогом є генделик.
Там засідають адвокати, але о цій порі малолюдно.
Не розумію, що вам усім від мене треба.
Скажи, що ти переконала її свідчити.
Але ж вона прийшла. Це вже прогрес.
Прогрес для тих, у кого є час.
Його змальовують так,
наче він стріляв у ідеального вітчима,
паралельно поранив кількох невинних людей,
а тепер удає, що чує голоси, щоб відмазатися від тюрми.
Досить-таки переконливо.
Ти на чиєму боці?
Зараз - на боці невдах.
А перейти ще не пізно?
Вона сьогодні все побачила, свого сина в суді, і повернулася додому до нього.
І залишиться з ним.
Боже, як таке може бути?
Ми не створені для виживання на самоті.
Ти знав, що в головному мозку є хеморецептори,
які активуються від взаємозв'язку з людьми?
- Невже? - Мозок буквально вмикається
і дає нам враження безпеки.
От тільки часом інші люди небезпечні.
Ага, ще б пак.
Зараз ти пожартуєш про колишню дружину.
Я над цим думав.
Але продовжуй.
У людей є мільярд способів кривдити одне одного.
Ти й половини не знаєш.
Від нестерпного болю в рідкісних випадках свідомість розпадається.
Але більшість людей...
знаходять традиційні методи уникнення болю:
бухло, наркотики, секс, - від яких спалахують рецептори.
- Усе це допомагає. - Як і стосунки з кривдником,
бо принаймні цей біль знайомий.
Я тобі так скажу: якщо стосунки можуть тебе зламати,
то інші стосунки можуть і зцілити.
Прошу, не кажи, що любов - це вихід.
Саме це я й маю на увазі.
Це як у тій історії про стрілу, яку Джек розповів Денні.
Страх болю гірший, ніж сам біль.
Ти про уявного Джека?
Так.
Усіх нас ранять.
Когось більше, ніж інших.
І ми можемо чіплятися за погані стосунки.
Рецептори активуються й велять нам не ризикувати, бо втратимо те, що є.
Дай руку.
Навіть якщо є можливість знайти щось краще, корисніше для нас.
Ми залишаємося зі знайомим болем, щоб не ризикувати знову поранитися.
Але вибір у нас є.
Насправді він є завжди.
Треба пам'ятати, що ми маємо постійно його робити.
Пам'ятати, що інші можуть нас поранити,
але можуть і допомогти.
Що простягти руку, щоб хтось теж простяг, -
це порятунок від болю.
Легкого в цьому немає.
Це важко.
ВИ ВЕРТАЄТЕСЬ ДОДОМУ, В США
Це страшно.
Ми повинні бути хоробрі, як Денні,
і попросити допомоги.
Ми не мусимо бути самотні.
Відбій.
Ми познайомилися в клубі на 37-й.
Розкажіть про неї. Яка вона була?
Аріана була надзвичайна.
Як вона рухалась. Як усміхалася.
Веселкова.
Усі хотіли з нею бути.
Хлопці, дівчата.
Вона це знала. І користувалася цим.
Містере Вільямс, ви бачите Аріану в цій залі?
Ні.
Ні?
Просто він - не вона. Тепер уже ні.
Як ви це бачите?
У ньому все інше.
Як він сидить, весь зіщулений.
І його очі, вони все видають.
В Аріани був розслаблений покерфейс.
Ця дівчина була непробивна.
До того ж у Денні традиційна орієнтація.
То ви знаєте Денні? Ви з ним знайомі?
Познайомився в Райкерсі кілька тижнів тому.
Побачив статтю в газеті й поїхав туди.
Просто... Мабуть, я намагався зрозуміти.
І кого ви знайшли в Райкерсі?
Незнайомця.
Містере Вільямс, у вас були статеві стосунки з підсудним?
Були стосунки з Аріаною.
Я не питаю, як себе називав підсудний.
- Я про статеві... - Протест. Відповідь прозвучала.
Відхилено.
Якщо хочете, я можу сформулювати й відвертіше.
Так, були.
- Де? - Протестую, несуттєво.
Запитання - про істинну суть їхніх стосунків.
Відхилено.
То де?
У чоловічому туалеті.
Як романтично.
А хіба не міг хтось зайти?
Ви злягалися так, щоб усі бачили?
Ми були в кабінці.
Містере Вільямс, ви ніколи не їли за одним столом з підсудним.
- Не були в нього вдома? - Ні.
- Не знайомі з друзями? - Ні.
- Рідними? - Ні.
Ваші найінтимніші моменти були в туалетній кабінці.
Чи могли ви добре знати цього чоловіка?
Не було «цього чоловіка».
Була тільки Аріана, і я її знав.
У цих клубах, у які ви вчащаєте, бувають потайні ґеї?
- Яким є що приховувати. - Ясна річ.
То як ви могли знати, що Аріана - це не псевдо?
Прикриття. Брехня.
Я пригощаю.
Містере Каміса...
Стен. Я маю тут кредит. Скажи їй, Сем.
Він таки винен гроші.
Я постійний клієнт. Дрібниці. Прошу вас.
Кенді, ми програємо.
У розладу множинної особистості може бути тільки одна причина,
а ми не можемо довести, що таке було.
А ще гірше: сам Денні заперечує, що таке було.
Це як стверджувати, що хлопець контужений,
а він божиться, що не був на війні.
На це спирається вся стратегія захисту.
Тоді ваша стратегія хибна.
- Кенді... - І ви мали це передбачити.
А чому, на вашу думку, я вам дзвонив? Наполегливо?
Дзвонити мені - не чинна правова стратегія.
Я викликав вас повісткою. Це чинно.
А ви її проігнорували.
Я попрошу, і суддя звинуватить вас у неповазі.
Послухайте. Будь ласка, дайте свідчення.
Розкажіть, що сталося з Денні.
Ви хоч розумієте, якими звинуваченнями сиплете?
- Ваш чоловік хворий, Кен... - Не проти чоловіка, проти мене.
Обвинувачуйте в неповазі.
Свідомість - це щось надзвичайне, вона здатна разюче трансформуватися.
Імітувати не лише голоси, а й тіла. Вміння.
Грати на інструментах, опанувати шахи,
говорити іноземною мовою, стати душею компанії.
Усе це не можна просто сфабрикувати.
І ці люди походять з усіх сфер життя.
Різні раси. Різний вік.
Це люди, які не виграють
від діагнозу, що є соціальною стигмою.
РМО - реальний розлад.
І пацієнти з ним потерпають так, що більшості з нас і не снилося.
- Вони заслуговують емпатії і співчуття. - Як саме вони потерпають?
Хіба не кожен може заявити, що має різні особистості?
У літературі все чітко.
Цей діагноз застосовується,
коли пацієнти пережили в дитинстві важку травму,
зазвичай сексуальну.
На тому етапі життя, коли вони найвразливіші...
найбільше потребують захисту...
їх зраджують, зазвичай ті, кому вони довіряли.
Дитяча свідомість не готова з цим упоратися.
Вона не може узгодити всі суперечності.
Тому психіка дає тріщину, і так виникає перше альтер еґо.
Дитина зникає.
Приходить хтось новий.
Той, хто краще вміє орієнтуватися в страхітливому світі.
Так усе й починається.
Це механізм захисту від жахливого незбагненного болю.
Розповісте про Денні?
З Денні я познайомилася у відділку після арешту.
Тільки то був Джонні.
А хто такий Джонні?
Один з альтер еґо Денні. Він здатен звільнятися від фізичних пут.
Це Джонні тоді зумів зняти кайданки.
А ці описи
так званих особистостей Денні - факти чи припущення?
Це моя клінічна оцінка.
А Денні вам казав, що підозрює в собі кілька особистостей?
Ні, але це не...
І взагалі, хіба не ви перша підкинули йому цю думку?
Так, бо його симптоми відповідають діагнозу.
Це ви так кажете.
Але у вас великі ставки, правда ж?
- Не розумію. - Хто оплачує дослідження?
Як ви заробляєте?
Фінансова складова моєї роботи - здебільшого ґранти.
- Як-от ґрант Райлінґа? - Так.
- Торік він закінчився. - Так.
А правда, що університет відхилив ваш запит
на додаткове фінансування?
Ресурсів насправді небагато, але я знову подамся навесні.
- У вас контракт? - На той рік має бути.
Фінансування вичерпується,
ґрант закінчується, контракт під загрозою...
Чи можна сказати, що це вирішальний момент у вашій кар'єрі?
- Протестую. - Спитаю інакше.
Чи можна сказати, що така гучна справа
може стати для вас великою можливістю?
Нагода прославитися.
- Я не розглядаю пацієнтів як нагоди. - Справді?
А навіщо ви тоді пішли у відділок поліції?
Може, тому, що у вас були статеві стосунки з детективом,
- який злив вам справу Денні? - Протестую.
Підтримую. Пильнуйте.
Питання знято.
Чому ви поїхали за підсудним у Райкерс?
У юристів, які так ведуть справи, є своя назва.
- Стерв'ятники. - Протестую.
- Підтримую. - Перефразую.
Коли ви зайшли у відділок поліції, на що ви розраховували?
Ні на що я не розраховувала.
Вибачте, але в це важко повірити.
Ви отримуєте інформацію про хлопця. Кидаєте все.
Їдете через пів Мангеттену.
- Чим їхали? Автобусом? Поїздом? - Я їхала поїздом.
Ви хочете сказати, що сиділи в тому поїзді
і не сподівалися, що це він?
Той, хто вас прославить.
Хто виведе вас на національну сцену.
- Зовсім ні. - Протестую.
А бачите, подіяло.
Ваша честь, судять не свідка.
Підтримую. Раднице, переходьте далі.
Добре, докторе. Останнє запитання.
Захист стверджує...
Ви стверджуєте, що причина так званої множинної особистості Денні -
сексуальне насильство в дитинстві.
Під час ваших сеансів з підсудним
він хоч раз казав, що був жертвою насильства?
Докторе Ґудвін, вам хто-небудь казав
чи сам підсудний хоч раз заявляв, що його ґвалтували?
Просте запитання: так чи ні?
Докторе Ґудвін?
Ні.
Більше запитань немає.
Докторе Ґудвін?
Що скажете від імені клієнта?
Як виправдаєтеся?
БАР РЕСТОРАН LJ
То ви його використали?
Кенді, це дуже далеко від правди.
А Каміса? Він не справляється.
- Стен - хороший адвокат. - Безплатний.
Він працює на виснаження.
Він купи не тримається.
А хто тримається?
- Чому ви тут? - Бо я знаю, як усе скінчиться.
Знаю, на кого ви все повісите.
Але це брехня. Це ви його підвели.
Кенді, я...
я віддала вашому сину все, що могла.
Моє серце розбите. Але совість чиста.
Моя теж.
Якби це була правда, ви не пішли б за мною сюди.
І ви помиляєтеся.
Я б не звинуватила вас. Нізащо.
Брешете.
У мене була пацієнтка, Анна. То був перший рік інтернатури.
Анну зґвалтували шестеро різних чоловіків,
шість разів за вісім років.
Кенді, їй було дев'ятнадцять.
Як ви це поясните?
Є таке явище. Жахливе явище.
Жертви насильства виживають.
Вони втікають, тільки для того, щоб знову попастися в лапи ґвалтівнику.
Слухаючи такі розповіді, я думаю: «Боже, які вони бідолашні.
Як же їм не щастить у цьому світі».
Та тільки везіння тут ні до чого.
Це хворий виверт природи.
Бо в дитинстві їх примушували до статевих зносин.
Їх привчали до насильства.
Хижаки дуже вправно вишукують здобич.
Вони помічають сигнали, яких не зауважує більше ніхто.
Ці сигнали можуть бути хімічні, психологічні, поведінкові, невербальні.
Для хижака це як неонові вивіски.
І я хочу окремо наголосити ось на чому.
Жодного з цих сигналів жертва не контролює.
Жертва ні в чому не винна.
Ви з Денні були здобиччю,
і я підозрюю, що Марлін - не перший хижак у вашому житті.
Це не ваша вина.
Моє серце кров'ю за вас обливається.
Бо ви на таке не заслуговуєте.
Тому ні, я б вас не звинувачувала.
Ні в чому.
Але я б хотіла надіятися, що ви дасте свідчення
і нарешті перестанете звинувачувати себе.
Марлін.
Ви розумієте, про що просите?
Вина чи горе...
що ви зможете витримати?
Не смаж так багато бекону. Мені шкідливо.
Я смажу, бо ти його любиш.
Жити я теж люблю. Тому не розганяйся.
Визнаю, у мене є кілька зайвих кіло.
Треба дбати одне про одного.
Бувай.
Кохана.
Вирішив зайти. Провести тебе.
Кенді, я ж не дурний. Я знаю, навіщо ти сюди прийшла.
Знаю, що ти скажеш.
Я навіть не проситиму не казати.
Роби, що хочеш.
Але я не виконаю обов'язку як твій чоловік, якщо не скажу,
що слова, які ти промовиш...
ця жахлива брехня змінить той світ, у якому ти живеш. Моментально.
Покупці в A&P витріщатимуться, містечком поповзуть чутки.
«Яка мати таке б допустила?»
Авжеж, ти втратиш чоловіка.
А також роботу і зрештою дім.
А найгірше - ти втратиш ілюзію того, хто ти така.
Без неї інші побачать тільки те, що ти дозволила й допустила.
Це все, що побачить Денні.
Його ти теж втратиш.
Який Денні був у дитинстві?
Хороший хлопчик. Милий.
- Але він був не такий, як усі. - У якому сенсі?
Занадто чутливий, мабуть. Вразливий.
Світ жорстокий, а ми були самотні.
Місіс Рід, зараз я поставлю кілька важких запитань.
Не поспішайте відповідати, добре?
Як ви думаєте, ваш син Денні зазнав сексуального насильства?
Протестую.
Якщо вона не була свідком насильства, будь-яка відповідь буде теоретична.
Ваша честь, насильство відбувається переважно в таємниці, без свідків.
Якщо матір дитини не можна вважати свідком-знавцем
того, що було з її сином у неї вдома, то кого можна?
Відхилено. Продовжуйте.
Місіс Рід, як думаєте, Денні зазнавав сексуального насильства?
Ні.
- Вибачте. Спитаю ще раз. - На мою думку, не зазнавав.
Місіс Рід, я розумію, вам дуже важко.
Просто хочу нагадати, що ви під присягою.
Ви впевнені, що не було насильства в будь-якій формі?
Протестую.
Точно нічого не чули?
Відповідь була.
- Нічого не бачили... - Підтримую.
Місіс Рід?
Ні.
Запитань більше немає.
Міс Річардс.
Немає запитань.
Свідок може бути вільний.
Оголошую перерву до завтра.
Проведіть присяжних.
Усім встати.
Денні, встань.
Ми блукали відкритим пустищем У дощовому квітні
І набрели на готельчик Який колись знайшли разом
Господар почастував чаєм з грінками Ми обмінялися жартиками
І я запамʼятала світло вогнища
Я запамʼятала світло вогнища
А ти запамʼятав дим
Ми бігали на луках по траві Дзвіночки нам кивали
І тріпотіли на лагідному вітерці Нескінченного літа
Ми добрели до струмка Що дзюркотів у річковій долині
І я запамʼятала верби
Я запамʼятала верби
А ти запамʼятав комарів
Ми гуляли ринковою площею в Іспанії Тридцять градусів у затінку
Де фрукти й овочі були Так спокусливо розкладені
Це міг бути наш спільний спогад
Як у всіх закоханих
І я запамʼятала апельсини
Я запамʼятала апельсини
А ти запамʼятав пилюку
Осіннє листя опадає Природа дихає зимою
За нашим сміхом навесні та влітку Непомітно сплив увесь рік
Два щасливі серця бились, як одне
Коли я думала, що ми - це «ми»
Але ми були «я і ти»
ЯКЩО ВАМ ЧИ ЗНАЙОМІЙ ЛЮДИНІ ПОТРІБНА ПІДТРИМКА,
ВІДВІДАЙТЕ САЙТ APPLE.COM/HERETOHELP
Переклад субтитрів: Олена Любенко