Tänker du svara?
Det är tidningsförsäljare. De ringer alla i kvarteret.
Hämtade du min kostym?
Den är klar. Jag hämtar den på vägen hem.
Tack.
Den där Stan ringde igen. Jag sa att du var med en patient.
Man måste beundra hans ihärdighet.
Jag vet inte, raring. Den är snäv.
Ser den snäv ut, tycker du?
- Du tittar inte. - De tog ut den så mycket de kunde.
De där jävla tidningarna.
Knullar du nån bakom min rygg, Candy?
Hallå?
Du,
jag vill inte att du svarar i telefon tills rättegången är över.
Förstått?
Okej.
JAKT PÅ MISSTÄNKT ROCKEFELLER CENTER-SKYTTE
INSPIRERAT AV BOKEN THE MINDS OF BILLY MILLIGAN
AV DANIEL KEYES
Sätt fart, Sullivan. Jag har inte hela dan.
Jag sa åt henne att köpa en färdigknuten. Lossar du dem först?
Herr domare, får jag ett ögonblick med min klient?
Kom här.
- Det är okej. - Nej.
Lyssna.
Slappna av, för det finns inte en person här i rummet vars åsikt räknas.
Åtminstone inte än.
Vi vänder den. Lättare i spegeln.
Så där.
Nu ser du ut som en god medborgare.
- Vi är klara, herr domare. - För in juryn.
Stå upp.
God morgon. Mitt namn är Patricia Richards.
Jag är biträdande distriktsåklagare i Manhattan
och företräder delstaten New York.
Och som domare Posner redan har sagt
så ligger bevisbördan i den här rättssalen på mig.
Jag välkomnar den.
Jag välkomnar den, för bevisen i det här målet är obestridliga.
Oförnekliga.
Det finns videoinspelningar. Det finns vittnen.
Det enda som inte finns, är tvivel.
Den 18 maj i år, siktade den tilltalade Daniel Sullivan
en niomillimeterspistol mot en folkmassa och avfyrade sex gånger.
Tre personer skadades. De övriga hade tur.
Missta er inte, det enda skälet till att det här inte är en mordrättegång är
att Daniel Sullivan är en usel skytt.
Han hör hemma bakom galler.
Men med bevis så bevisbara, så oemotsägliga,
undrar man, vad kommer försvaret göra?
De kan inte förneka fakta,
så de kommer att avleda er från dem med ogrundade och obevisade påståenden
om ett tillstånd de kallar multipel personlighetsstörning.
Låt mig vara tydlig,
multipel personlighetsstörning existerar inte.
Det är ett påhittat tillstånd, från en Sally Field-film, dessutom.
De kan lika väl hävda att den tilltalade är en flygande nunna.
Försvaret skyller mr Sullivans gärningar på vad de kallar ett alter ego.
Jag förstår lockelsen.
Önskar vi inte alla att vi kunde skylla våra misstag på nån annan?
Kört mot rött? Beskyll ett alter ego. Täckningslös check? Beskyll ett alter ego.
Bedragit en make?
Få se hur det tas emot.
Föreställ er vårt rättssystem om alla som begick ett brott
helt enkelt kunde säga: "Det var inte jag."
Det är vad som står på spel här.
De här argumenten från försvaret är mer än desperata.
De är farliga.
För de underminerar en grundprincip för vårt rättssystem och vårt samhälle:
personligt ansvar.
Vi är ansvariga för våra handlingar.
Den tilltalade är skyldig, och den skulden kräver påföljd.
Annars kan inte rättvisa skipas.
Tack.
Mr Camisa, för försvaret.
Obestridliga. Oförnekliga. Oemotsägliga.
Man undrar: "Varför är jag ens här?"
Imponerande inledning från åklagarsidan.
Grundprinciper.
Här har ni en grundprincip.
Han är oskyldig.
Han omfattas av oskuldspresumtionen. Det är hans rättighet.
Det här tål att upprepas på grund av allt ni just hörde.
Så låt mig börja med att säga det tydligt och som ett enkelt faktum.
Danny Sullivan sköt ingen.
Han var där. Det erkänner han.
Men han tryckte inte på avtryckaren.
Danny är en bra grabb, men han är en sjuk grabb.
Mina damer och herrar i juryn, ingen hittar på ett tillstånd.
Jag förstår hur det låter.
Multipel personlighetsstörning.
Till en början hade jag svårt att begripa det själv.
Men istället för att skämta om flygande nunnor, vilket är enkelt,
behöll jag ett öppet sinne, vilket är svårt.
Och det är vad jag ber er om.
Att ha ett öppet sinne.
Lyssna på experterna,
lyssna på vittnena, för om ni gör det, kommer ni att nå samma obestridliga,
oförnekliga, oemotsägliga slutsats som jag nådde,
vilket är att Danny inte hade nån kontroll över sin sjukdom eller sina alter egon.
Ja, han har alter egon.
Han har alter egon för att han skadades på otänkbara sätt som förstörde honom.
Det splittrade hans psyke.
Och nej, de är inget frikort från fängelse.
De är verkliga, och de är inte Danny.
Att skicka Danny i fängelse för ett brott som ett av hans alter egon begick
vore som att skicka en av er i fängelse för ett brott jag hade begått.
Dannys sjukdom är ovanlig,
och den är resultatet av att han utsattes för sexuella övergrepp som barn.
Han har tur som överlevde. Den här sjukdomen är hur han överlevde.
Jag fattar. Det är invecklat. Det är svårt.
Men snälla, behåll ett öppet sinne.
Åklagarsidan hade rätt om en sak.
Den här rättegången handlar om ansvar, men inte personligt ansvar,
utan samhälleligt ansvar.
Vill ni prata om grundprinciper?
Vad sägs om att vi bara tar hand om varandra?
Vad sägs om att vi tar hand om de mest sargade
och de mest utsatta ibland oss?
Alla har svikit den här pojken.
Hans föräldrar, hans lärare, hans grannar, hans vänner, hans samhälle.
Vi har svikit honom allihop.
Så nu är det upp till oss att ställa det till rätta.
Jag ber er inte att fria Danny.
Jag ber bara att ni förskonar honom från fängelse
och istället skickar honom till ett sjukhus där han kan få hjälp.
Hjälpen han behöver. Det är vårt ansvar.
Tack.
Vi tar 15 minuters paus och fortsätter sen med åklagarens vittnen.
För ut juryn, tack.
Du var faktiskt ganska bra.
Ganska bra betyder inget.
Fan också! Candy ringer inte tillbaka,
och hon ignorerade sin vittneskallelse, vilket är ett brott.
Hon är rädd. Hon känner skuld.
Det är så skamligt att hon kanske inte ens erkänner det för sig själv.
Tror du att jag bryr mig ett skit om hur hon känner?
Det här målet hänger på diagnosen,
och diagnosen är beroende av att vi visar juryn att Danny blev ofredad.
Jag sa det just där inne.
Om vi inte får nån som vittnar om det här, är vi körda.
Och jag är bakbunden för jag kan inte låta min klient vittna efter hans tilltag.
- Det var Jack, inte Danny. - Vem det än var,
kommer han att förneka övergreppen och erkänna brottet,
vilket vore illa.
Det är jag väl medveten om.
- Du? - Jag kan ju inte vittna om övergreppen.
Tekniskt sett har Danny aldrig sagt till mig att han blev misshandlad.
- Bara Adam? - Bara Adam.
Jag... Det är fan lönlöst.
Vad ska vi göra?
Du måste övertala henne.
Men det är inte upp till mig, Stan.
Måste inte en mamma älska sitt barn?
Nej.
Men här är det vad vi har till vår fördel.
Vadå?
Att hon faktiskt älskar honom.
Delstaten kallar Marlin Reid.
Hur skulle ni beskriva er relation med er styvson?
Ansträngd, gör det mig ont att erkänna.
Jag är inte perfekt.
Och kanske har jag ibland varit för hård mot honom.
Andra gånger kanske inte hård nog.
De flesta ungdomarna jag ser på Osterville hade aldrig nån riktig far,
och jag ville vara det för Danny.
Berätta om Osterville. Tufft jobb?
Givande jobb. De här ungdomarna har varit oerhört missgynnade.
Ni anar inte vad de har överlevt i sina hem och ute på gatorna.
Visst, de har gjort misstag.
Men det jag älskar med mitt jobb är att de fortfarande är ungdomar,
och det är inte för sent för dem att hitta en väg tillbaka.
Känner du så om Danny?
Jag ger aldrig upp om Danny, men han är inget barn längre.
Med tanke på er relation, har ni nån aning om varför han gjorde det han gjorde?
Ärligt talat inte.
Med Danny finns det inga "varför".
När han bråkade i skolan eller stal från mig,
eller sålde droger eller missbrukade, så var "varför"...
"Varför" är bara Danny.
Bara en sista fråga, mr Reid.
Polisanmälde ni nånsin er styvson efter det att ni blev skjuten?
- Nej. - Varför inte?
För att jag ville skydda honom.
För trots allt...
...älskar jag honom som min egen son.
Inga fler frågor.
En dramatisk första rättegångsdag då nio olika vittnen
identifierade Sullivan som Rockefeller Center-skytten,
inklusive hans egen styvfar, ungdomsvårdskurator Marlin Reid.
Var ni den avsedda måltavlan?
Jag vet inte. Men det tuffaste man lär sig i...
- Det doftar gott. - Det behöver koka 20 minuter till.
Hur verkade han?
Smal. Jag vet inte. Vi pratade inte.
Hur såg jag ut?
- Du skojar, va? - Vadå?
Jag försöker bara göra det rätta.
Grabben sköt mot mig, Candy.
Herregud.
Jag går och duschar.
Sluta ringa. Jag kommer inte att vittna.
Mamma?
Danny.
Jag hade tänkt besöka dig.
Det är okej.
Förlåt.
Det här är inte ditt fel.
Förlåt.
Det är inte ens en riktig diagnos.
Det är bara en utkantsteori som förstärkts av en tv-film.
Vad tror ni om Danny då?
Jag säger samma sak som jag sa till juryn.
Jag tror att mr Sullivan är en simulant.
Han handlar i ond tro för att undvika brottskonsekvenser.
I lekmannatermer? För tittarna.
Han låtsas för att undvika fängelse.
Jag försökte få honom att vara resonlig.
Hur gick det?
Inget vidare.
Han överrumplade mig, bröt min näsa och stal den ändå.
Försökte ni återfå ert vapen?
Ja. Jag åkte hem till honom. Jag var förbannad.
Men med vår bakgrund trodde jag vi kunde lösa det.
Jag hann bara säga hej innan han attackerade mig med ett basebollträ.
Sen sköt han mot mig.
- Inga fler frågor, herr domare. - Mr Camisa.
Ja, bara en fråga. Mr Ruiz, ni har känt Danny i åratal.
Under hela den tiden, har han nånsin verkat normal?
Normal?
Den pojken är rubbad. Den galnaste jäveln jag känner.
Inga fler frågor.
Jag var rädd.
Jag hade aldrig sett Danny sån förut.
Sen hörde jag skottet.
Vad tänkte ni när ni hörde pistolskottet?
Jag trodde han hade dödat honom.
Trodde ni att Danny Sullivan var kapabel till mord?
I det ögonblicket, ja.
Inga fler frågor, herr domare.
Hej, Annabelle.
Var Danny nånsin våldsam med dig?
Nej.
- Gjorde han dig nånsin otrygg? - Nej.
Var han elak? Kränkande?
Nej. Aldrig.
Hurdan var han då, den Danny du kände? Din vän.
Han var rar.
Han var tystlåten. Blyg.
För det mesta.
- För det mesta? - Ja, ibland inte så blyg.
Det skiftade.
Jag vill hänvisa vittnet till försvarets bevisföremål fyra.
Varsågod.
Känner du igen den här teckningen?
Ja, Danny ritade den.
Är det du?
Japp.
Den är bra.
Ja, den är bra.
Danny tyckte verkligen om dig, eller hur?
Jag tyckte om honom också.
Tidigare i ert vittnesmål, och jag syftar på kvällen med mr Ruiz,
sa ni: "Jag hade aldrig sett Danny sån."
Hur förlikar ni den kvällen, den Danny, med pojken ni kände?
Den rara och tystlåtna, aldrig våldsamma, blyga men ibland inte.
Pojken som tecknade den här?
Det verkar inte som samma person, eller hur?
Nej.
Inga fler frågor, herr domare.
- Delstaten önskar återförhöra. - Varsågod.
Såvitt ni vet, under tiden ni kände honom,
var händelsen med mr Ruiz enda gången då Danny Sullivan nånsin var våldsam?
Invändning, irrelevant.
Frågan berör den tilltalades våldsbakgrund.
Avvisas.
Var mötet med mr Ruiz det enda tillfället
då Danny Sullivan nånsin var våldsam?
Nej.
I gymnasiet hade jag en pojkvän, Bill.
Danny blev svartsjuk.
Han pryglade honom ganska illa. Han hamnade på sjukhus.
En annan kille också.
Då intalade jag mig själv att det var en engångsgrej.
Att Bill kanske förtjänade det.
Nu är jag inte så säker.
Inga fler frågor.
De springer för att lurpassa på er son vid sidoentrén.
Tydligen säljer fångparader tidningar. Även samma parad två gånger om dagen.
Vill du träffa honom? Vi kan gå dit.
Nej, inte på det viset.
Jag är glad att du kom.
Det finns en sjaskig bar runt hörnet.
Mestadels advokater, men inte så farligt så här dags.
Jag vet inte vad ni förväntar er av mig.
Säg att du övertalade henne att vittna.
Hon dök upp, eller hur? Det är framsteg.
Framsteg är för folk med tid.
De målar upp en bild av en pojke som attackerar sin hyggliga styvfar,
skjuter en massa oskyldiga på köpet
och nu låtsas höra röster för att slippa fängelse.
- Rätt tvingande, om du frågar mig. - Vems sida står du på?
Just nu, den förlorande.
Är det för sent att byta?
Så hon ser sin son inför rätta i dag, och sen åker hon hem till honom.
Stannar hos honom.
Gud, hur är det ens möjligt?
Vi är kanske inte skapta för att överleva ensamma.
Visste du att våra hjärnor har kemiska receptorer
som aktiveras vid mänskliga kontakter?
De bokstavligen tänds för att ge oss en känsla av säkerhet.
Men ibland är andra människor inte säkra.
Det kan man lugnt påstå.
Det känns som om du tänker dra ett exfru-skämt.
Jag övervägde det. Men fortsätt.
Människor skadar varandra på ett otal sätt.
Ja, du anar inte.
För mycket smärta, i ovanliga fall som Dannys, kan splittra själen.
Men de flesta människor hittar konventionella sätt att undvika smärtan,
som sprit, droger och sex, som aktiverar de där receptorerna.
- De funkar. - Och att vara tillsammans med fel person,
för åtminstone är smärtan bekant för dem.
Jag tror att om en relation kan bryta ner en,
så kan en relation ibland också läka en.
Du menar väl inte att kärlek är svaret?
Det gör jag faktiskt.
Det är som historien om pilarna som Jack berättade för Danny.
Rädslan för smärtan är värre än smärtan nånsin var.
Jack? Du menar låtsas-Jack?
Ja.
Vi har alla blivit sårade. Vissa mer än andra.
Och vi kan ha en tendens att stanna i relationer som är dåliga.
Receptorerna aktiveras och säger åt oss att inte riskera att förlora det vi har.
Oj. Kom här.
Även om det är för att finna nåt bättre för oss, hälsosammare för oss.
Vi stannar i smärtan vi känner till, hellre än riskerar att bli sårade igen.
Men vi har ett val.
Sanningen är att vi alltid har det.
Vi måste bara komma ihåg att försöka fortsätta göra det valet.
Att komma ihåg att andra människor kan skada oss,
men de kan även hjälpa oss.
Att ett rop på hjälp, och att låta nån svara,
är en väg ut ur smärta.
Det betyder inte att det är lätt.
Det är svårt.
Skrämmande.
Vi måste vara modiga så som Danny var modig
och be om hjälp.
Vi behöver inte vara ensamma.
Släckning.
Vi träffades på Danceteria, en klubb på 37th.
Berätta om henne. Hurdan var hon?
Ariana var olik alla andra.
Hur hon rörde sig. Hur hon log.
Skimrande. Alla ville vara med henne. Killarna, tjejerna.
Och hon visste det. Hon utnyttjade det.
Mr Williams, ser ni Ariana här i rättssalen?
Nej.
Inte?
Saken är att han inte är hon. Inte längre.
- Hur ser ni det? - Allt med honom är annorlunda.
Hur han sitter, hopsjunken, liten.
Och hans ögon, som avslöjar allt.
Ariana hade ett ständigt pokeransikte.
Flickan var en tegelmur.
För att inte nämna, Danny är hetero.
Så ni känner Danny? Ni har träffats?
Vi träffades på Rikers för några veckor sen.
Jag såg artikeln i tidningen och åkte dit.
Jag bara... Jag försökte bara förstå, antar jag.
Och vad fann ni på Rikers?
En främling.
Mr Williams, hade ni en sexuell relation med den tilltalade?
Jag hade en relation med Ariana.
Jag frågade inte vad den tilltalade kallade sig själv.
- Jag frågade om ni hade... - Invändning. Frågan besvarad.
Avvisas.
Jag kan ställa frågan i mer grafiska termer, om ni vill.
Ja, det hade vi.
- Var? - Invändning, irrelevant.
Frågan berör den sanna naturen av deras relation.
Avvisas.
Var?
På herrtoaletten.
Herrtoaletten.
Så romantiskt.
Kunde inte vem som helst ha kommit in? Skedde era möten helt öppet?
Vi använde ett bås.
Mr Williams, ni delade aldrig en måltid med den tilltalade.
- Såg aldrig hans hem, eller hur? - Nej.
- Träffade ni hans vänner? - Nej.
- Familj? - Nej.
Era mest intima stunder skedde i ett toalettbås.
Hur väl kan ni möjligen ha känt den här mannen?
Det fanns ingen "den här mannen".
Det fanns bara Ariana, och jag kände henne.
Finns nånsin hemligt homosexuella män på klubbarna ni besöker?
- Män med nåt att dölja? - Visst.
Så hur kunde ni veta att Ariana inte bara var ett alias?
En täckmantel. En lögn.
Jag bjuder.
Mr Camisa...
Stan. Och snälla, jag har en nota här. Berätta, Sam.
Han är skyldig mig pengar.
Jag är här ofta. Det är inget besvär. Snälla.
Vi kommer att förlora, Candy.
Multipel personlighetsstörning orsakas alltid bara av en enda sak,
och vi kan inte bevisa att det nånsin hände.
Och vad värre är, Danny förnekar att det nånsin hände.
Det är som att hävda att en kille är krigsskadad
och han svär att han aldrig ens sett ett krig.
Hela vårt försvar är uppbyggt kring det här.
Då har ni fel försvar.
- Candy... - Och ni borde ha varit beredda på det.
Varför tror du jag har ringt dig upprepade gånger?
Att ringa mig är ingen juridisk strategi.
Jag skickade dig också en vittneskallelse, vilket är det.
Och du ignorerade den.
Jag kan yrka på domstolstrots.
Snälla, vittna. Berätta bara vad som hände Danny.
Är du ens medveten om anklagelsen du kommer med just nu?
- Din man är en sjuk man... - Inte mot min man, mot mig.
Yrka du på ditt jävla domstolstrots.
Hjärnan är märkvärdig, kapabel till märkvärdiga omvandlingar.
Inte bara röster, utan kroppar. Färdigheter.
Att spela ett instrument, bli mästare på schack,
tala ett utländskt språk, lysa upp ett rum.
Det är inget man bara kan fejka.
Och det här är människor från alla samhällsskikt.
Alla etniciteter. Alla åldrar.
Människor som inte gagnas av en diagnos som bär med sig ett samhällsstigma.
MPS är verkligt,
och patienter med MPS har lidit på sätt som de flesta av oss inte kan begripa.
- De förtjänar empati och medkänsla. - Och hur har de lidit?
Kan inte vem som helst hävda att de har andra personligheter inom sig?
Litteraturen är tydlig.
För att diagnosen ska gälla
måste patienterna ha upplevt allvarliga trauman i barndomen,
vanligtvis sexuella.
Vid en tidpunkt i deras liv då de är mest sårbara
och i störst behov av beskydd,
blir de svikna, vanligtvis av nån de litade på.
Ett barns psyke är inte utrustat att hantera det här.
Det kan inte hantera alla motsägelser.
Så psyket splittras, och det är det första alter egot.
Barnet försvinner. Nån ny kommer in.
Nån som är bättre utrustad att navigera en skrämmande värld.
Och det är så det börjar.
Det är en försvarsmekanism mot fasansfull, obegriplig smärta.
Kan du berätta om Danny?
Jag träffade Danny första gången på polisstationen efter hans gripande.
Men det var inte Danny, utan Jonny.
Och vem är Jonny?
Jonny är ett av Dannys alter egon. Han är en bokstavlig utbrytarexpert.
Så när handklovarna kom fram, gjorde även Jonny det.
Så är de här beskrivningarna
av Dannys så kallade personligheter fakta eller spekulationer?
De är mina kliniska bedömningar.
Sa Danny nånsin att han trodde att han hade multipla personligheter?
Nej, men det...
Var det inte i själva verket ni som först introducerade idén för honom?
Jo, för att hans symptom stödde diagnosen.
Enligt er. Men ni har väl mycket som hänger på det här?
Jag vet inte vad ni menar.
Vem bekostar er forskning? Hur försörjer ni er?
Mitt arbete finansieras mestadels med anslag.
- Som Reiling-stipendiet? - Ja.
- Som gick ut förra året. - Ja.
Och är det sant att universitetet just avslog er ansökan
om ytterligare finansiering?
Anslagen är begränsade, men jag ska ansöka igen till våren.
- Är ni fast anställd? - Jag övervägs för anställning nästa år.
Så, med er finansiering på upphällningen,
ert största anslag utgånget och en anställning på spel,
vore det rättvist att säga att det här kan avgöra er karriär?
- Invändning. - Återkallar frågan.
Vore det rättvist att säga att ett högprofilmål som det här
skulle kunna innebära en riktig möjlighet för er?
En chans att skapa ett namn för er själv?
- Jag ser inte patienter som möjligheter. - Inte?
Varför gick ni annars in på polisstationen?
Var det för att ni hade en sexuell relation med utredaren
- som läckte Dannys fall till er? - Invändning.
Bifalles. Passa er, åklagaren.
Återkallar.
Varför följde ni den tilltalade till Rikers?
Det finns en term för advokater som skaffar klienter på det viset.
- Ambulansjägare. - Invändning.
- Bifalles. - Låt mig omformulera.
När ni gick in på polisstationen, vad hoppades ni på att finna?
Jag hoppades inte på att finna nåt.
Förlåt, men det har jag svårt att tro på.
Ni blir tipsad om en grabb. Ni släpper allt.
Ni ilar halvvägs över Manhattan.
- Vad tog ni? Bussen? Tåget? - Jag tog tåget.
Menar ni att ni inte satt på det tåget
och hoppades på att det här var fallet som skulle göra er berömd?
Som skulle ge er nationellt inflytande.
- Absolut inte. - Invändning.
Tänka sig, det funkade.
Herr domare, vittnet står inte inför rätta.
Bifalles. Gå vidare, åklagaren.
Okej, doktorn. En sista fråga.
Försvaret hävdar...
Ni hävdar att orsaken till Dannys så kallade multipla personligheter
var sexuella övergrepp i barndomen.
I alla era sessioner med den tilltalade,
har han nånsin sagt att han blev sexuellt ofredad?
Dr Goodwin, har nån nånsin sagt till er,
eller har den tilltalade nånsin hävdat att han blev sexuellt ofredad?
Det är en ja- eller nej-fråga.
Dr Goodwin?
Nej.
Inga ytterligare frågor.
Dr Goodwin?
Vad har ni att säga för er klient?
Dr Goodwin, hur försvarar ni er?
Så du utnyttjade honom bara?
Det kunde inte vara längre från sanningen.
Och Camisa är ute på för djupt vatten.
- Stan är en bra advokat. - Han är en offentlig försvarare.
- Han jobbar häcken av sig. - Han håller på att braka ihop.
Vem gör inte det?
- Varför är du här? - För att jag vet hur det här slutar.
Jag vet vem ni alla kommer att klandra.
Men det är skitsnack. Det var ni som svek honom.
Candy, jag...
Jag gav din son allt jag har.
Mitt hjärta är brustet. Men mitt samvete är rent.
Det är mitt också.
Vore det sant hade du inte följt mig in hit.
Och du har fel.
Jag skulle aldrig klandra dig. Aldrig.
Skitsnack.
Jag hade en patient, Anna, mitt första år på specialistutbildningen.
Och Anna hade blivit våldtagen sex gånger av sex olika män, under loppet av åtta år.
Och, Candy, hon var 19. Hur förklarar du det?
Det finns ett fenomen, ett fruktansvärt fenomen.
Misshandelsoffer överlever.
De kommer undan, bara för att bli misshandlade igen av nån annan.
Och jag tänker, när jag hör sånt här: "Herregud, de stackars människorna.
De olycksaligaste människorna på jorden."
Men det har inget med olycka att göra.
Det är en rubbad naturens nyck.
För som barn tvingas de relatera sexuellt.
De är tränade att bli ofredade.
Förövare är väldigt skickliga på att hitta sina byten.
De snappar upp signaler som ingen annan kan se.
Signalerna kan vara kemiska, psykologiska, beteendemässiga, icke-verbala.
För förövaren är de neonskyltar.
Och här är saken som jag inte kan understryka nog.
Inget av det är under offrets kontroll.
Inget av det är offrets fel.
Du och Danny var byten,
och Marlin var nog inte den första förövaren i ditt liv.
Och det är inte ditt fel.
Och mitt hjärta brister för dig.
För du gjorde inget för att förtjäna det.
Så, nej, jag skulle inte klandra dig.
För nånting.
Men min förhoppning vore att du, om du vittnade,
äntligen skulle kunna sluta att klandra dig själv.
Marlin.
Förstår du vad du ber om?
Skuld eller sorg...
...vilken av dem orkar du bära?
Du lagar för mycket bacon. Det är inte bra för mig.
Jag lagar det bara för att du tycker om det.
Jag tycker om att leva också, så minska ner lite.
Låt oss medge, jag har några kilon att tappa.
Vi måste ta hand om varandra.
Vi ses.
Hej, raring.
Jag tänkte jag skulle titta in. Vi ses där uppe.
Jag är ingen idiot, Candy. Jag vet varför du är här.
Jag vet vad du tänker säga.
Jag tänker inte ens säga åt dig att inte säga det.
Gör vad du vill.
Men jag skulle inte uppfylla min plikt som din make om jag inte sa
att orden du säger,
den här hemska lögnen, kommer att förändra världen du lever i över en natt.
Folk kommer stirra i mataffären och viska över hela stan.
"Vad för slags mamma skulle tillåta nåt sånt?"
Du kommer självklart förlora din make, liksom ditt jobb och ditt hem, till slut.
Värst av allt, du kommer att förlora illusionen av vem du är.
Och utan den kommer alla bara att se vad du tillät och vad du erkände.
Det är allt Danny kommer att se.
Så du förlorar honom också.
Hurdan var Danny som barn?
Han var en snäll pojke. Rar pojke.
- Men han var alltid annorlunda. - Hur då?
För känslig, antar jag. Bräcklig.
Världen är en tuff plats, och vi hade bara varandra.
Ms Reid, jag måste ställa några svåra frågor nu.
Ni kan ta tid på er att besvara dem.
Tror ni att er son Danny nånsin blev sexuellt ofredad?
Invändning.
Såvida hon inte bevittnade några övergrepp är svaret bara ren spekulation.
Herr domare, de flesta övergrepp sker i hemlighet utan vittnen.
Om ett barns mor inte betraktas som ett expertvittne
gällande vad som hände hennes son i hennes eget hem, vem är det då?
Avvisas. Fortsätt.
Ms Reid, tror ni att Danny nånsin blev sexuellt ofredad?
Nej.
- Förlåt. Låt mig fråga igen. - Jag tror inte att han blev ofredad.
Ms Reid, jag förstår att det här är väldigt svårt för er.
Jag vill bara påminna er om att ni vittnar under ed.
Är ni säker på att inga övergrepp skedde?
Invändning.
Är ni säker på att ni inte hörde nåt?
Frågan är besvarad.
- Är ni säker på att ni inte såg... - Bifalles.
Ms Reid?
Nej.
Inga fler frågor.
Ms Richards.
Inga frågor, herr domare.
Vittnet kan lämna båset.
Vi ajournerar till i morgon.
Eskortera juryn ut, tack.
Stå upp.
Danny, stå upp.
OM DU ELLER NÅN DU KÄNNER BEHÖVER STÖD, GÅ TILL APPLE.COM/HERETOHELP
Undertexter: Kristina Donnellan