Skal du ta den?
De selger ukeblader. De ringer rundt i hele nabolaget.
Har du hentet dressen min?
Den er klar. Jeg henter den på vei hjem.
Takk.
Han der Stan ringte igjen. Jeg sa du var opptatt med en pasient.
Han er imponerende standhaftig.
Jeg vet ikke helt, elskling. Den er trang.
Syns du den er for trang?
Du ser ikke.
De hadde tatt den ut så mye de kunne.
De forbanna ukebladene.
Ligger du med noen bak ryggen på meg, Candy?
Hallo?
Hør her.
Du får ikke ta telefonen før rettssaken er over.
Er det forstått?
OK.
JAKT PÅ MISTENKT ETTER SKUDDRAMA PÅ ROCKEFELLER CENTER
INSPIRERT AV BOKEN THE MINDS OF BILLY MILLIGANAV DANIEL KEYES
Sullivan, vi har ikke hele dagen.
Jeg ba henne kjøpe klips-slips. Kan du ta dem først?
Kan jeg få et øyeblikk med min klient?
Kom her.
Det er bra nok.
Nei.
OK. Hør her.
Slapp av. Ingen i denne salen har meninger som teller.
Ikke ennå, iallfall.
Vi snur det. Det er lettere i speilet.
Sånn.
Nå ser du respektabel ut.
- Vi er klare, dommer. - Hent inn juryen.
Alle reiser seg.
God morgen. Jeg heter Patricia Richards.
Jeg representerer Manhattans påtalemyndigheter.
Og som dommer Posner allerede har forklart, ligger bevisbyrden hos meg.
Det er jeg glad for.
For i denne saken er bevisene uomtvistelige.
Udiskutable.
Vi har videoopptak. Og vitner.
Det eneste som mangler, er tvil.
Den 18. mai i år rettet tiltalte Daniel Sullivan
en pistol av kaliber .38 mot en menneskemengde og skjøt seks ganger.
Tre personer ble skadet. Resten var heldige.
Og den eneste grunnen til at dette ikke er en drapssak,
er at Daniel Sullivan skyter så dårlig.
Han hører hjemme i fengsel.
Men med så klare og uomtvistelige bevis lurer man jo på hva forsvaret vil gjøre.
De kan ikke benekte fakta,
så da vil de skape tvil med ubegrunnede uttalelser
om en diagnose de kaller multippel personlighetsforstyrrelse.
Og la meg være helt tydelig.
Det er ikke noe som heter multippel personlighetsforstyrrelse.
Det er en oppdiktet diagnose. Fra en film med Sally Field.
De kunne like gjerne hevdet at tiltalte er en flygende nonne.
Forsvaret legger ansvaret for Sullivans handlinger på en alternativ personlighet.
Jeg forstår at det høres lokkende ut.
Vi kunne vel alle ønsket oss noen å skylde på.
Kjørt mot rødt lys? En sjekk uten dekning? Det var den andre personligheten.
Vært utro?
Ikke sikkert det funker helt.
Hva slags rettssystem ville vi fått hvis vi kunne begått forbrytelser
og bare sagt: "Det var ikke meg."
Det er det det står om her.
Forsvarets argumenter er ikke bare desperate.
De er farlige.
Fordi de undergraver et viktig prinsipp i både rettssystemet og samfunnet.
Personlig ansvar.
Vi er ansvarlige for våre handlinger.
Tiltalte er skyldig, og må straffes.
Ellers får vi ingen rettferdighet.
Takk.
Mr. Camisa for forsvaret.
Uomtvistelig. Unektelig. Ugjendrivelig.
Man kan lure på hvorfor jeg gidder.
Imponerende åpning av aktor.
Viktige prinsipper.
Her skal dere få et viktig prinsipp.
Han er uskyldig.
Han skal antas å være uskyldig. Det er hans rettighet.
Det bør gjentas etter alt dere nettopp fikk høre.
Så la meg åpne med å gjøre det helt klart. Det er fakta.
Danny Sullivan har ikke skutt noen.
Han var der. Det vedgår han.
Men han trykket ikke på avtrekkeren. Danny er en fin gutt, men han er syk.
Mine damer og herrer i juryen. Ingen dikter opp noen sykdom her.
Jeg vet det høres rart ut.
Multippel personlighetsforstyrrelse.
I begynnelsen hadde jeg også problemer med å forstå det.
Men istedenfor å servere vitser om flygende nonner, det er enkelt,
sørget jeg for å ha et åpent sinn. Og det er vanskelig.
Og det er det jeg ber dere om.
Å ha et åpent sinn.
Hør på ekspertene.
Hør på vitnene. For hvis dere gjør det,
vil dere komme til samme uomtvistelige,
unektelige, ugjendrivelige konklusjon som meg.
At Danny ikke kunne styre verken sykdommen eller personlighetene.
Ja, han har flere personligheter.
Fordi han er blitt utsatt for utenkelige ting som har ødelagt ham.
Det knuste sinnet hans i små biter.
Og nei, det er ikke noe frikort fra fengselet.
De er ekte, og de er ikke Danny.
Å sende Danny i fengsel for noe en av hans andre personligheter har gjort
vil være som å sende dere i fengsel for noe jeg har gjort.
Dannys lidelse er sjelden,
og er et resultat av at han ble utsatt for seksuelle overgrep som barn.
Han er heldig som overlevde. Sykdommen var hans måte å overleve på.
Jeg skjønner at det er rart. Det er vanskelig.
Men vær så snill å ha et åpent sinn.
Aktor hadde rett når det gjaldt én ting.
Denne rettssaken handler om ansvar. Men det er ikke personlig ansvar,
det er samfunnets ansvar.
Vil dere snakke om viktige prinsipper?
Hva med måten vi passer på hverandre på?
Hvordan vi tar oss av de mest skadde og sårbare blant oss.
Alle har sviktet denne gutten.
Foreldrene hans, lærerne, naboene, vennene, samfunnet.
Vi har sviktet ham alle sammen.
Så nå er det vårt ansvar å rette opp i det.
Jeg ber dere ikke om å slippe Danny ut på gaten igjen.
Jeg ber bare om at dere skal la ham slippe fengsel
og isteden sender ham til et sykehus der han kan få hjelp.
Den hjelpen han trenger. Det er vårt ansvar.
Takk.
Vi tar en 15 minutters pause før vi går til aktoratets vitner.
Betjent, vennligst følg juryen ut.
Du var faktisk ganske flink.
Ganske flink hjelper ikke.
Pokker ta! Candy tar ikke kontakt, og hun nekter å vitne. Noe som er straffbart.
Hun er redd. Det er så mye skam at hun kanskje ikke innrømmer det for seg selv.
Tror du jeg bryr meg om følelsene hennes?
Saken står og faller på diagnosen.
Og vi er avhengige av å vise at Danny ble misbrukt.
Jeg sa det der inne.
Uten et vitne som bekrefter dette, er vi ferdige.
Og jeg kan ikke la klienten min vitne etter våset hans under høringen.
- Det var Jack, ikke Danny. - Uansett
kommer han til å nekte for overgrepene og tilstå. Og det ville ikke vært bra.
Det vet jeg godt.
- Du? - Jeg kan ikke vitne om overgrepene.
Danny har strengt tatt aldri sagt at han ble utsatt for overgrep.
- Bare Adam? - Ja.
Jeg... Det er helt håpløst.
Hva skal vi gjøre?
- Du må overtale henne. - Det er ikke opp til meg, Stan.
Plikter ikke en mor å elske ungen sin?
Nei. Men i dette tilfellet har vi den fordelen.
Hva?
At hun elsker ham.
Aktoratet kaller inn Marlin Reid.
Hvordan var forholdet til stesønnen din?
Anspent, må jeg dessverre innrømme.
Jeg er ikke perfekt.
Og iblant har jeg kanskje vært for hard mot ham.
Og andre ganger ikke hard nok.
De fleste av de unge i fengselet har ikke hatt noen ordentlig far.
Og det ville jeg være for Danny.
Fortell om fengselet. Tøff jobb?
Givende jobb. Ungdommene der har hatt alt mulig å kjempe imot.
Det er helt utrolig hva de har klart seg igjennom hjemme og på gaten.
Ja da, de har gjort feil.
Men det jeg elsker ved jobben min, er at de fremdeles er barn,
og det er ikke for sent å finne veien tilbake.
Tenker du sånn om Danny?
Jeg kommer aldri til å gi opp Danny, men han er ikke noe barn lenger.
Har du noen anelse om hvorfor han gjorde det han gjorde?
Faktisk ikke.
Saken er den at med Danny er det ikke noe "hvorfor".
Da han provoserte til bråk på skolen eller stjal fra meg,
solgte dop eller ruset seg, var grunnen...
Han er bare Danny.
Bare ett siste spørsmål.
Etter at du ble skutt,
anmeldte du noen gang stesønnen din?
- Nei. - Hvorfor ikke?
Jeg ville beskytte ham.
For til tross for alt sammen...
Elsker jeg ham som en egen sønn.
Det var alt.
Ni vitner identifiserte Sullivan som skytteren ved Rockefeller Center.
Deriblant hans egen stefar Marlin Reid som er rådgiver i ungdomsfengsel.
Var du målet?
Jeg vet ikke. Men det vanskeligste du lærer...
- Lukter godt. - Den må stå i 20 minutter til.
Hvordan virket han?
Tynn. Jeg vet ikke. Jeg snakket jo ikke med ham.
Hvordan så jeg ut?
- Nå tuller du? - Hva?
Jeg prøver bare å gjøre det rette her. Gutten skjøt på meg, Candy.
Jesus.
Jeg tar en dusj.
Slutt å ringe hit. Jeg vitner ikke.
Mamma?
Danny.
- Jeg ville egentlig besøke deg. - Det er greit.
Unnskyld.
Dette er ikke din skyld.
Unnskyld.
Det er ikke engang noen diagnose.
Bare en søkt teori som er blitt fremmet av en TV-film.
- Hva er din oppfatning av Danny? - Da sier jeg det samme jeg sa til juryen.
Jeg mener at dette er simulering.
Han gjør dette for å slippe rettslige konsekvenser.
Forklar det så seerne forstår.
Han spiller for å slippe fengsel.
Jeg prøvde å snakke med ham.
- Hvordan gikk det? - Ikke veldig bra.
Han kastet seg over meg, brakk nesen på meg og stjal den.
Prøvde du å få pistolen tilbake?
Ja, jeg dro hjem til ham. Jeg var sur.
Men vi kjente hverandre, så jeg tenkte vi kunne bli enige.
Jeg rakk bare å si hei før han slo meg ned med et balltre.
Så skjøt han etter meg.
- Det var alt, dommer. - Mr. Camisa.
Ja, bare ett spørsmål. Mr. Ruiz, du har kjent Danny i mange år.
Har han noen gang fremstått som normal?
Normal?
Den gutten er sprø. Den mest sinnssyke jeg kjenner.
Det var alt.
Jeg ble redd.
Jeg hadde aldri sett Danny sånn.
Så hørte jeg et skudd.
- Hva tenkte du da du hørte skuddet? - Jeg trodde han hadde drept ham.
Du trodde at Danny Sullivan kunne drepe?
Der og da, ja.
Det var alt.
Hei, Annabelle.
- Var Danny noen gang voldelig mot deg? - Nei.
- Gjorde han deg utrygg? - Nei.
- Var han slem? Grov i språket? - Nei, aldri.
Hvordan var han, da? Den Danny du kjente. Vennen din.
Han var snill.
Han var stille. Sjenert.
For det meste.
- For det meste? - Iblant var han ikke like sjenert.
Han var litt ustabil.
Jeg vil be vitnet se på bevisgjenstand fire.
Vær så god.
- Kjenner du igjen denne? - Ja, Danny har tegnet den.
Det er deg?
Ja.
Den er bra.
Ja, den er bra.
Danny var glad i deg, var han ikke?
Jeg var glad i ham også.
Da du forklarte deg om kvelden med Mr. Ruiz,
sa du: "Jeg hadde aldri sett Danny sånn."
Hvordan får du den Danny du så da, til å stemme med gutten du kjente?
Den snille og forsiktige som aldri var voldsom. Som var sjenert, men ikke alltid.
Gutten som tegnet dette.
- Det virker jo ikke som samme menneske? - Nei.
Det var alt, dommer.
- Aktoratet har flere spørsmål. - Vær så god.
Så lenge du har kjent ham,
var møtet med Mr. Ruiz den eneste gangen Danny Sullivan var voldelig?
Jeg protesterer. Irrelevant.
Spørsmålet belyser tiltaltes voldsmønster.
Tas ikke til følge.
Var møtet med Mr. Ruiz den eneste gangen Danny Sullivan var voldelig?
Nei.
På skolen hadde jeg en kjæreste som het Bill. Danny ble sjalu.
Og han banket ham opp så ille at han endte på sykehus.
En annen gutt også. Jeg tenkte det bare var noe som skjedde.
Kanskje Bill hadde fortjent det. Men nå er jeg ikke like sikker.
Det var alt.
De skal prøve å få bilder av sønnen din ved sidedøren.
Bilder av tiltalte selger aviser. Selv om det er to ganger daglig.
- Vil du se ham? Jeg kan følge deg. - Nei, ikke sånn.
Jeg er glad du kom.
Det er en sliten bar rundt hjørnet. Den er ikke så ille tidlig på dagen.
Hva er det dere er ute etter?
Si at du overtalte henne til å vitne.
- Hun kom. Det er et fremskritt. - Fremskritt er for de med god tid.
De fremstiller ham som en som angriper sin hyggelige stefar
og skyter på uskyldige mennesker.
Og nå later han som han hører stemmer for å slippe fengsel.
- Det er ganske lett å tro på. - Hvilken side står du på, Stan?
Akkurat nå er det tapersiden. For sent å bytte side?
Hun ser sønnen i rettssalen i dag, og drar hjem igjen til ham.
Blir hos ham.
Hvordan er det mulig?
Vi er vel ikke skapt for å overleve alene.
Visste du at hjernen har kjemiske reseptorer
som fyrer opp når vi knytter bånd til andre?
- Jaså? - De skrus på
og gjør at vi føler oss trygge.
Men alle mennesker er ikke like trygge.
Ja, amen til det.
Nå kommer det en spøk om ekskoner.
Jeg vurderte det.
Men bare fortsett.
Det er så mange måter mennesker sårer hverandre på.
Ja, du aner ikke.
For mye smerte, i sjeldne tilfeller som Dannys, ødelegger sinnet.
Men de fleste andre...
De finner andre måter å slippe smerten på.
Sprit, narkotika og sex, som fyrer opp reseptorene.
- Det funker. - Og å være sammen med feil person.
For da er det i det minste en kjent smerte.
Jeg tror at hvis et kjærlighetsforhold kan knekke deg,
så kan et kjærlighetsforhold også helbrede deg.
- Du sier ikke at kjærligheten er svaret? - Jeg gjør faktisk det.
Det er som den historien om pilen Jack fortalte Danny.
Frykten for smerten er verre enn selve smerten.
Og da mener du Fantasi-Jack?
Ja.
Vi har alle blitt såret.
Noen mer enn andre.
Og vi kan ha en tendens til å bli i dårlige forhold.
Reseptorene fyrer, og vi vil ikke risikere å miste det vi har.
Kom hit.
Selv om det ville vært for å finne noe bedre, noe sunnere.
Vi vil heller bli i smerten vi kjenner, enn å risikere å bli såret på ny.
Men vi har et valg.
Det har vi alltid hatt.
Vi må bare huske å ta dette valget.
Huske at andre kan såre oss...
...men også hjelpe oss.
At å strekke ut en hånd og la noen gjøre det samme tilbake,
er en vei ut av smerten.
Det betyr ikke at det er enkelt. Det er vanskelig.
Skremmende.
Vi må være modige sånn som Danny...
...og be om hjelp.
Vi trenger ikke å være alene.
Lyset slukkes.
Vi traff hverandre på Danceteria.
Fortell om henne. Hvordan var hun?
Ariana var noe for seg selv.
Måten hun beveget seg på. Smilet hennes.
Hun glødet. Alle ville være sammen med henne.
Gutter og jenter. Og det visste hun. Hun spilte på det.
Mr. Williams, ser du Ariana i rettssalen?
Nei.
Ikke?
For han er ikke henne. Ikke nå lenger.
- Hvordan vet du det? - Alt er annerledes.
Måten han sitter på, sammenkrøpet.
Og blikket hans avslører alt.
Ariana hadde et naturlig pokerfjes.
Jenta var en murvegg.
Og så er Danny streit.
Så du har truffet Danny?
Ja, på Rikers for noen uker siden.
Jeg leste om saken i avisen og dro dit.
Jeg ville vel prøve å forstå.
Og hva møtte deg der?
En fremmed.
Hadde du et seksuelt forhold til tiltalte?
Til Ariana.
- Jeg spurte ikke hva tiltalte kalte seg. - Protest. Han har allerede svart.
- Tas ikke til følge. - Jeg kan gjerne spørre mer detaljert.
Ja, det hadde vi.
- Hvor? - Protest. Irrelevant.
Spørsmålet skal belyse hva slags forhold de hadde.
Tas ikke til følge.
Hvor?
På herretoalettet.
Herretoalettet.
Romantisk.
Noen kunne ha kommet inn.
Skjedde dette så alle kunne se det?
Vi var i et avlukke.
Du har aldri spist middag med tiltalte.
- Eller vært hjemme hos ham? - Nei.
- Møtt vennene hans? - Nei.
- Familien? - Nei.
Dere hadde deres mest intime øyeblikk på toalettet.
Hvor godt kan du ha kjent denne mannen?
Ikke "denne mannen". Det var bare Ariana, og jeg kjente henne.
Hender det du treffer homofile som lever skjult på disse utestedene?
- Menn som har noe å skjule. - Klart.
Hvordan kunne du da vite at Ariana ikke bare var et alias?
Et dekknavn. En løgn.
Jeg spanderer.
Mr. Camisa...
- Stan. Og jeg har en åpen regning her. - Ja, han skylder meg penger.
Jeg handler mye her. Vær så snill.
Vi taper, Candy.
Multippel personlighetsforstyrrelse forårsakes av én ting.
Og vi kan ikke bevise at det har skjedd, og Danny nekter for det.
Som å hevde at han har granatsjokk, når han nekter for å ha vært i krigen.
- Hele forsvaret er bygd rundt dette. - Da har du valgt feil strategi.
- Candy... - Og du burde ha forutsett det.
Hvorfor tror du jeg har ringt deg?
Å ringe til meg er ingen juridisk strategi.
Jeg stevnet deg som vitne. Og du nektet.
Jeg kan be dommeren dømme deg for rettsforakt.
Vær så snill å vitne. Fortell hva Danny var ute for.
Skjønner du hva slags beskyldninger du kommer med her?
- Din mann er syk... - Ikke mot min mann, men mot meg.
Bare døm meg for rettsforakt.
Menneskesinnet kan gjøre utrolige forvandlinger.
Ikke bare stemmer, men skikkelser. Ferdigheter.
Spille et instrument, spille sjakk,
snakke et annet språk, lyse opp et rom.
Dette er ikke noe man bare kan late som.
Og det er mennesker fra alle samfunnslag.
Alle raser, alle aldre.
Mennesker som ikke har noe å tjene på en så stigmatiserende diagnose.
MPF er virkelig.
Og pasienter med MPF har lidd på måter de færreste av oss kan forstå.
- De fortjener empati og medfølelse. - Hva er så ille?
Kan man ikke bare hevde at man har flere personligheter?
Litteraturen er entydig. Hvis diagnosen skal gjelde,
må pasienten ha vært utsatt for alvorlige traumer i barndommen,
vanligvis seksuelle.
På et punkt i livet da de er på sitt mest sårbare og trenger beskyttelse,
blir de forrådt, som oftest av noen de har stolt på.
Barnesinnet er ikke rede til å håndtere noe sånt.
Det kan ikke sortere de doble signalene.
Så psyken splittes og skaper en annen personlighet.
Barnet blir borte.
En ny kommer inn.
En som er bedre rustet til å ferdes i en skremmende verden.
Og sånn begynner det.
Det er en forsvarsmekanisme mot grusom, uforståelig smerte.
Fortell om Danny.
Jeg traff Danny rett etter at han ble arrestert.
- Men det var ikke Danny, det var Jonny. - Og hvem er Jonny?
Jonny er en av Dannys personligheter. En utbryterkonge.
Så da han ble lenket fast, kom Jonny ut.
Er disse beskrivelsene av Dannys såkalte personligheter fakta eller spekulasjoner?
Det er min faglige vurdering.
Har Danny selv sagt at han har flere personligheter?
Nei, men...
Det var vel du som fortalte ham dette?
Ja, fordi symptomene hans støttet en slik diagnose.
Sier du, ja.
Men her står mye på spill for deg?
- Hva mener du? - Hvem finansierer forskningen din?
Det meste av arbeidet finansieres med stipender.
- Som Reiling-stipendet? - Ja.
- Som gikk ut i fjor. - Ja.
Og stemmer det at universitet nettopp avviste en søknad om støtte?
Det er begrensede midler, men jeg skal søke på nytt til våren.
- Har du fast stilling? - Jeg kan få det neste år.
Du får mindre støtte,
stipendet ditt går ut, og du håper på fast stilling.
Er det rimelig å si at dette er helt avgjørende for karrieren din?
- Protest. - Jeg trekker det tilbake.
Er det rimelig å si at en høyprofilert sak som denne
kan skape store muligheter for deg?
En sjanse til å skape deg et navn.
- Jeg ser ikke pasientene som muligheter. - Ikke?
Så hvorfor dukket du opp på politistasjonen?
Fordi du hadde et seksuelt forhold til etterforskeren
- som tipset deg om saken? - Protest.
Pass deg, aktor.
Jeg trekker det tilbake.
Hvorfor dukket du også opp på Rikers?
Det er et ord for advokater som skaffer seg oppdrag på den måten.
- Ambulansejegere. - Protest.
- Tas til følge. - La meg omformulere.
Da du gikk inn på politistasjonen, hva håpet du på?
Jeg håpet ikke på noen ting.
Beklager, men det har jeg vanskelig for å tro.
Du blir tipset om en unggutt. Du slipper alt.
Du haster over halve Manhattan.
- Med bussen eller undergrunnen? - Undergrunnen.
Så du hevder at du ikke satt på undergrunnen
og håpet på at dette var det store?
Saken som kunne gjøre deg berømt over hele landet.
- På ingen måte. - Og det funket.
Det er ikke vitnet som er tiltalt.
Tas til følge. Gå videre, aktor.
Ja vel, doktor. Ett siste spørsmål.
Forsvaret hevder...
Du hevder at Dannys såkalte personlighetsforstyrrelse kommer etter
seksuelle overgrep i barndommen.
I løpet av alle dine samtaler med tiltalte,
har han noen gang fortalt at han ble misbrukt?
Dr. Goodwin, har noen noen gang sagt det,
eller har tiltalte noen gang hevdet at han ble utsatt for overgrep?
Det er et enkelt spørsmål.
Dr. Goodwin?
Nei.
Det var alt, dommer.
Dr. Goodwin?
Hva har du å si om klienten din?
Hvordan forsvarer du dette?
Så du utnyttet ham bare?
Candy, det kunne ikke vært lenger fra sannheten.
Og Camisa? Han er på dypt vann.
- Stan er dyktig. - Han er fra fri rettshjelp.
- Han jobber livet av seg. - Han bryter sammen.
- Hvem gjør vel ikke det? Hvorfor kom du? - Fordi jeg vet hvor dette ender.
Hvem dere kommer til å skylde på.
Men det er bare piss. Det var dere som sviktet ham.
Candy, jeg...
Jeg ga sønnen din alt jeg hadde.
Hjertet mitt er knust. Men jeg har ren samvittighet.
Jeg også.
Hvis det var sant, ville du ikke kommet hit.
Og du tar feil.
Jeg ville aldri gitt deg skylden. Aldri.
Pisspreik.
Jeg hadde en pasient som het Anna, mitt første år i turnus.
Og Anna var blitt voldtatt seks ganger, av seks ulike menn,
i løpet av åtte år.
Og hun var 19 år. Hvordan forklarer man noe sånt?
Det er et grusomt fenomen.
Overgrepsofre overlever.
De klarer seg, for så å bli misbrukt av noen andre.
Og når jeg hører historiene, tenker jeg: "Herregud, stakkars mennesker.
De mest uheldige på hele kloden."
Men så handler det ikke om flaks.
Det er en helt for jævlig del av naturen.
For som barn blir de tvunget til å være seksuelle.
De lærer å tåle overgrep.
Overgriperne er så flinke til å velge sine ofre.
De plukker opp små hint ingen andre ser.
Det kan handle om kjemi, psykologi, atferd og kroppsspråk.
For overgriperen er det neonskilt.
Og dette kan jeg aldri få understreket nok.
Dette er ikke noe offeret kan styre.
Dette er ikke offerets skyld.
Du og Danny var byttedyr.
Og jeg tror ikke Marlin er den første overgriperen i ditt liv.
Og det er ikke din skyld.
Og hjertet mitt blør for deg.
For dette har du ikke fortjent.
Så nei, jeg ville aldri gitt deg skylden.
Ikke for noe.
Men jeg håper at hvis du vitner i retten,
klarer du kanskje å slutte å klandre deg selv.
Marlin.
Forstår du hva du ber meg om?
Skyld eller sorg...
Hva kan du takle?
Du steker for mye bacon. Jeg har ikke godt av det.
Jeg lager det fordi du liker det.
Men jeg liker å leve også. Så begrens deg.
Jeg har godt av å gå ned litt.
Vi må passe på hverandre.
Vi ses.
Hei, elskling.
Tenkte jeg skulle komme og se deg der oppe.
Jeg er ikke dum, Candy. Jeg vet hvorfor du er her.
Jeg vet hva du skal si.
Jeg skal ikke engang prøve å stoppe deg. Du gjør som du vil.
Men jeg gjør ikke min plikt som ektemann hvis jeg ikke forklarer
at det du sier nå...
Denne grusomme løgnen kommer til å forandre tilværelsen din over natten.
Folk kommer til å stirre og hviske i butikken.
"Hva slags mor kan la noe sånt skje?"
Og du mister mannen din.
Du mister jobben, og huset etter hvert.
Og du mister illusjonen av den du er.
Og uten den ser andre bare hva du lot skje og hva du innrømte.
Det er det eneste Danny vil se.
Så da mister du ham også.
Hvordan var Danny som barn?
Han var en snill gutt.
- Men han var annerledes. - Hvordan da?
Han var vel for følsom. Sart.
Det er en tøff verden, og vi to hadde bare hverandre.
Ms. Reid, jeg blir nødt til å stille noen vonde spørsmål.
Bare ta den tiden du trenger.
Tror du at din sønn Danny noen gang ble utsatt for seksuelle overgrep?
Protest.
Om ikke hun selv bevitnet overgrepene, vil svaret bare være spekulasjoner.
Dommer, de fleste overgrep skjer i hemmelighet uten vitner.
Barnets mor må kunne anses som ekspertvitne
når det gjelder hva sønnen ble utsatt for i deres eget hjem.
Tas ikke til følge. Fortsett.
Ms. Reid, tror du Danny ble utsatt for overgrep?
Nei.
- La meg spørre på nytt. - Jeg tror ikke han ble misbrukt.
Ms. Reid... Jeg forstår at dette er vanskelig.
Jeg vil minne deg om at du har avlagt ed.
Er du sikker på at han ikke ble misbrukt?
Protest.
- Du hørte aldri noe? - Hun har svart.
- Så du ingenting... - Tas til følge.
Ms. Reid?
Nei.
Det var alt.
Ms. Richards.
- Ingen spørsmål, dommer. - Vitnet kan få gå.
Vi fortsetter i morgen.
Følg juryen ut.
Alle reiser seg.
Danny, reis deg.
HVIS DU ELLER NOEN DU KJENNER TRENGER HJELP,
GÅ TIL APPLE.COM/HERETOHELP
Tekst: Trine Haugen