Atsiliepsi?
Pardavinėja žurnalus. Skambina visam kvartalui.
Paėmei mano kostiumą?
Sakė, kad jis paruoštas. Paimsiu grįždama namo.
Ačiū.
Tas tipas Stenas skambino vėl. Pasakiau, kad tu pas pacientą.
Jo atkaklumas žavi.
Taip, nežinau, mieloji. Gan aptemptas.
Tau atrodo aptemptas?
Nežiūri.
Jie sakė, kad atlaisvino, kiek galėjo.
Tie sumauti žurnalai.
Su kažkuo dulkiniesi man už nugaros, Kende?
Alio?
Klausyk,
nenoriu, kad atsiliepinėtum į skambučius, kol nesibaigs teismas.
Supratai?
Gerai.
IEŠKOMAS ĮTARIAMAS ŠAULYS, ŠAUDĘS ROKFELERIO CENTRE
PAGAL DANIELIAUS KYZO ROMANĄ
„THE MINDS OF BILLY MILLIGAN“
RAIKERIO SALA
NIUJORKO PATAISOS ĮSTAIGŲ DEPARTAMENTAS
Salivanai, eime. Neturiu visos dienos.
Liepiau jai atnešti užsegamą kaklaraištį. Gal pirmiausia atsegsit?
Gerbiamas teisėjau, galiu trumpai pasikalbėti su klientu?
Ateik.
Viskas gerai.
Negerai.
TIKIME DIEVĄ
Gerai. Klausyk.
Atsipalaiduok, nes šioje teismo salėje nėra nė vieno, kurio nuomonė būtų svarbi.
Bent jau kol kas.
Apverskime. Su veidrodžiu lengviau.
Štai.
Dabar atrodai kaip padorus pilietis.
- Mes pasiruošę, gerbiamas teisėjau. - Kvieskite prisiekusiuosius.
Visi stokitės.
Labas rytas. Mano vardas - Patricija Ričards.
Aš - Manhatano apygardos prokuroro padėjėja,
atstovauju Niujorko valstijai.
Kaip teisėjas Pozneris jums jau sakė,
man šioje teismo salėje atitenka prievolė pateikti įrodymus.
Mielai jos imuosi.
Mielai, nes įrodymai šioje byloje - neginčytini.
Nenuneigiami.
Yra įrašas. Yra liudininkų.
Viena, ko nėra - abejonės.
Šių metų gegužės 18 d. kaltinamasis Danielius Salivanas
nutaikė .38 kalibro pistoletą į minią ir šešis kartus iššovė.
Trys žmonės buvo sužeisti. Likusiems pasisekė.
Nesuklyskite, vienintelė priežastis, dėl ko jis nėra teisiamas dėl nužudymo,
yra ta, kad Danielius Salivanas - prastas šaulys.
Jo vieta už grotų.
Bet kai įrodymai tokie akivaizdūs ir nenuneigiami,
lieka tik spėlioti, ką darys gynyba?
Jie negali paneigti faktų,
todėl nukreips jūsų dėmesį nepagrįstais ir neįrodytais teiginiais
apie būseną, kurią jie vadina daugybiniu asmenybės sutrikimu.
Noriu aiškiai pasakyti,
nėra tokio dalyko kaip daugybinis asmenybės sutrikimas.
Tai išgalvota būsena iš Salės Fild filmo, ne daugiau.
Jie taip pat sėkmingai gali teigti, kad kaltinamasis - skraidanti vienuolė.
Gynyba suverčia pono Salivano veiksmus jų taip vadinamam alter ego.
Prisipažinsiu, suprantu, kodėl.
Argi visi nenorėtume dėl savo klaidų apkaltinti ką nors kitą?
Pravažiavai pro raudoną? Kaltas alter ego. Atmetė čekį? Kaltas alter ego.
Buvai neištikimas?
Pažiūrėkim, ar patikės.
Bet ar įsivaizduojate mūsų teisingumo sistemą,
jei kaskart, įvykdęs nusikaltimą, žmogus
paprasčiausiai galėtų pasakyti: „Tai ne aš.“
Štai kas pastatyta ant kortos.
Gynybos argumentai yra ne tik desperatiški.
Jie pavojingi.
Nes pažeidžia pamatinį mūsų teisinės sistemos ir mūsų bendruomenės principą:
asmeninę atsakomybę.
Mes atsakingi už savo veiksmus.
Kaltinamasis - kaltas, dėl to turi būti nubaustas.
Antraip negali būti teisingumo.
Ačiū.
Pone Kamisa, gynyba.
Neginčytini. Nenuneigiami. Neatmetami.
Žinot, net susimąstau: „Ką aš čia veikiu?“
Nieko sau įžanginė prokurorės kalba.
Pamatiniai principai.
Štai jums pamatinis principas.
Jis nekaltas.
Jam galioja nekaltumo prezumpcija. Tai jo teisė.
Tą reikia pakartoti dėl to, ką jūs ką tik išgirdote.
Tad leiskite pradėti nuo aiškaus ir paprasto fakto.
Denis Salivanas nieko nenušovė.
Jis ten buvo. Jis tai pripažįsta.
Bet nuleistuko nenuspaudė.
Denis - geras vaikis, bet jis serga.
Ponios ir ponai prisiekusieji, niekas neišgalvoja jam ligos.
Suprantu, kaip tai skamba.
Daugybinis asmenybės sutrikimas.
Žinot, iš pradžių man pačiam buvo sunku tai suprasti.
Bet nelaidžiau juokelių apie skraidančias vienuoles, nors tai lengva,
aš žvelgiau be nusistatymų, o tai sunku.
To paties prašau ir jūsų.
Neturėti išankstinių nusistatymų.
Išklausyti ekspertų.
Išklausyti liudytojų, nes tada
patys pasieksite tą pačią nenuginčijamą,
nenuneigiamą, neatmetamą išvadą, kaip ir aš -
Denis negalėjo suvaldyti savo ligos ir savo alter ego.
Taip, jis turi alter ego.
Jis turi kitų asmenybių, nes buvo taip skriaudžiamas, kad palūžo.
Jo protas sueižėjo į šipulius.
Ir, ne, tai nėra tik bandymas išsisukti nuo kalėjimo.
Tos asmenybės - tikros, ir jos nėra Denis.
Išsiųsti Denį už grotų dėl nusikaltimo, kurį įvykdė vienas iš jo alter ego,
būtų tas pats, kaip pasodinti jus į kalėjimą už mano nusikaltimą.
Denio liga - reta,
ją sukėlė vaikystėje patirta seksualinė prievarta.
Jei atvirai, jam pasisekė, kad išgyveno. Išgyventi jam padėjo ši liga.
Suprantu. Tai keista. Sunku.
Bet, prašau, išklausykite iki galo.
Prokurorė neklydo dėl vieno dalyko.
Šioje byloje svarbiausia atsakomybė, bet ne asmeninė.
Visuomeninė atsakomybė.
Norite pakalbėti apie pamatinius principus?
O gal apie tai, kaip rūpinamės vieni kitais?
Kaip rūpinamės tais, kurie labiausiai nuskriausti
ir pažeidžiami tarp mūsų?
Niekas šiam vaikui nepadėjo.
Nei tėvai, nei mokytojai, nei kaimynai, nei draugai, nei bendruomenė.
Mes visi jam nepadėjome.
Todėl dabar turime viską ištaisyti.
Neprašau išlaisvinti Denio.
Aš tik prašau, kad nesiųstumėte jo į kalėjimą,
o išsiųstumėte į ligoninę, kur jis sulauktų pagalbos.
Pagalbos, kurios jam reikia. Tokia mūsų atsakomybė.
Ačiū.
Padarysime 15 min. pertrauką, po to apklausime valstijos liudytojus.
Pareigūne, išlydėkite prisiekusiuosius.
Gan gerai pasirodei.
Tikrai? Gan gerai - nesvarbu.
Po perkūnais! Žinai, Kendė neatsiliepia į mano skambučius,
beje, ji ignoravo ir šaukimą į teismą, o tai jau nusikaltimas.
Ji bijo. Ji kalta.
Gėda tokia didelė, kad ji gal net pati sau neprisipažįsta.
Jei atvirai, manai, man rūpi, kaip ji jaučiasi?
Ši byla remiasi diagnoze,
todėl privalu įrodyti prisiekusiesiems, kad Denis buvo skriaudžiamas.
Ką tik pasakiau teismo salėje.
Jei nerasime, kas tai paliudytų teisme, mums galas.
Aš supančiotas, nes negaliu iškviesti kliento liudyti
dėl tos nesąmonės, kurią jis iškrėtė per bylos klausymą.
- Ten buvo Džekas. Ne Denis. - Kad ir kas ten buvo,
jis paneigs, kad buvo tvirkinamas ir prisipažins nusikaltęs,
o tai būtų blogai.
Puikiai tą žinau.
- O tu? - Žinai, negaliu liudyti apie tvirkinimą.
Formaliai Denis neminėjo, kad buvo tvirkinamas. Jis man to niekad nesakė.
- Tik Adamas? - Tik Adamas.
Aš... Iš to nieko nebus, blemba.
Ką mes darysime?
Turi ją įtikinti.
Bet ne aš sprendžiu, Stenai.
Argi motina neturi mylėti savo vaiko, dėl Dievo meilės?
Ne.
Bet šiuo atveju tai mūsų privalumas.
Kas?
Tai, kad motina jį myli.
Prokurorai kviečia liudyti Marliną Ridą.
Kaip apibūdintumėte savo santykius su posūniu?
Skaudu pripažinti, bet jie - įtempti.
Klausykit, nesu tobulas.
Ir gal kartais su juo elgiausi per griežtai.
O gal kartais buvau nepakankamai griežtas.
Dauguma vaikų, kuriuos matau Ostervilyje, neturėjo tėvo - tikro tėvo.
Norėjau juo tapti Deniui.
Papasakokite apie Ostervilį. Sunkus darbas?
Praturtinantis. Tie vaikai - gyvenimo nuskriausti.
Nepatikėtumėte, ką jie išgyveno namuose ir gatvėse.
Žinoma, jie pridarė klaidų.
Bet darbas man patinka tuo, kad jie - vis dar vaikai,
jiems ne vėlu sugrįžti į doros kelią.
Taip pat galvojat ir apie Denį?
Niekad nenusigręšiu nuo Denio, bet jis nebe vaikas.
Atsižvelgiant į jūsų santykius, ar numanote, kodėl jis taip pasielgė?
Tiesą sakant, ne.
Tiesa ta, kad Denio poelgiai neturi priežasties.
Kai jis susimušdavo mokykloje, vogdavo iš manęs,
pardavinėdavo narkotikus ar juos vartodavo, priežastis...
Priežastis - tiesiog Denis.
Paskutinis klausimas, pone Ridai.
Ar kada nors po to, kai buvot pašautas,
įdavėte įsūnį policijai?
- Ne. - Kodėl?
Nes norėjau jį apginti.
Nes, nepaisant visko...
Myliu jį kaip savo sūnų.
Daugiau klausimų neturiu.
Dramatiška pirmoji diena teisme, devyni liudytojai
atpažino Salivaną kaip žmogų, šaudžiusį Rokfelerio centre,
taip pat ir jo patėvis,
nepilnamečių kolonijos konsultantas Marlinas Ridas.
Ar jis taikėsi į jus?
Nežinau. Bet sunkiausia suprasti...
Gardžiai kvepia.
Reiks palaukti dar 20 minučių.
Kaip jis atrodė?
Liesas. Nežinau. Mes juk nesikalbėjome.
Kaip aš atrodžiau?
- Juokauji, tiesa? - Ką?
Tik stengiuosi padaryti tai, ką reikia.
Tas vaikis į mane šovė, Kende.
Jėzau.
Palįsiu po dušu.
Baikite skambinti. Neliudysiu.
Mama?
Deni.
Aš norėjau ateiti tavęs aplankyti.
Nieko tokio.
Atsiprašau.
Mažuti, tu dėl to nekaltas.
Atsiprašau.
Tai net nėra tikra diagnozė.
Tik neaiški teorija, kurią išgarsino filmas.
Tai ką manote apie Denį?
Pasakysiu tą patį, ką sakiau prisekusiesiems.
Tikiu, kad ponas Salivanas yra simuliantas.
Jis elgiasi nesąžiningai, kad išvengtų baudžiamosios pasekmės.
O paprastais žodžiais? Kad suprastų žmonės namuose.
Jis apsimetinėja, kad nepakliūtų į kalėjimą.
Bandžiau įkalbėti jį elgtis protingai.
Ir kaip sekėsi?
Nepasakytum, kad puikiai.
Jis puolė mane iš šono, sulaužė nosį ir pavogė ginklą.
Ar bandėte ginklą atgauti?
Taip, bandžiau. Nuėjau į jo namus. Buvau įsiutęs.
Bet mes buvome pažįstami. Maniau, kad kažkaip susitarsime.
Nespėjau nė pasisveikinti, o jis mane puolė su beisbolo lazda.
Tada į mane iššovė.
- Daugiau klausimų nėra, gerb. teisėjau. - Pone Kamisa.
Taip, tik vienas klausimas, pone Ruizai, pažinojote Denį daug metų.
Ar visą tą laiką jis atrodė normalus?
Normalus?
Tas vaikis trenktas. Didesnio pamišėlio nesu sutikęs.
Daugiau klausimų neturiu.
Išsigandau.
Prieš tai nebuvau Denio tokio mačiusi.
Tada išgirdau šūvį.
Ką pagalvojote, išgirdusi šūvį?
Pamaniau, kad jis jį nušovė.
Tikėjote, kad Denis Salivanas galėtų nužudyti žmogų?
Tą akimirką - taip.
Daugiau klausimų neturiu, gerbiamas teisėjau.
Sveiki, Anabele.
Ar Denis jus kada nors skriaudė?
Ne.
- Privertė pasijusti nesaugiai? - Ne.
Ar jis elgėsi bjauriai? Priekabiavo?
Ne. Niekada.
Tai koks buvo tas Denis, kurį pažinojote? Jūsų draugas.
Jis buvo mielas.
Jis buvo tylus. Drovus.
Dažniausiai.
- Dažniausiai? - Taip, kartais jis nebūdavo toks drovus.
Jis buvo šiek tiek sunkiai nuspėjamas.
Norėčiau parodyti liudininkei ketvirtą įkaltį.
Prašom.
Šis piešinys jums matytas?
Taip, jį nupiešė Denis.
Čia jūs?
Taip.
Geras piešinys.
Taip, geras.
Deniui jūs buvote labai brangi, tiesa?
Ir man jis buvo brangus.
Prieš tai paliudijote...
kalbu apie tą naktį su ponu Ruizu...
pasakėte: „Prieš tai nebuvau Denio tokio mačiusi.“
Kaip jums dera tos nakties Denis su vaikinu, kurį pažinojote?
Mielu, tyliu, nelinkusiu į smurtą, kartais droviu, kartais ne.
Berniuku, nupiešusiu šį piešinį.
Neatrodo, kad tai būtų tas pats žmogus, tiesa?
Neatrodo.
Daugiau klausimų neturiu, gerbiamas teisėjau.
- Valstija prašo žodžio. - Tęskite.
Jūsų žiniomis, per visą tą laiką, kiek jį pažinojote,
ar susitikimas su ponu Ruizu
buvo vienintelis atvejis, kai Denis Salivanas griebėsi smurto?
Prieštarauju, nesusiję.
Klausimas susijęs su ginamojo polinkiu smurtauti.
Atmesta.
Ar susidūrimas su ponu Ruizu buvo vienintelis atvejis,
kai Denis Salivanas smurtavo?
Ne.
Mokykloje turėjau vaikiną Bilą.
Denis ėmė pavyduliauti.
Gan stipriai jį sumušė. Bilas atsidūrė ligoninėje.
Ir dar kitas berniukas.
Tuo metu pasakiau sau, kad tai tik keistas atsitiktinumas.
Gal Bilas to nusipelnė.
Dabar nesu tuo tikra.
Daugiau klausimų neturiu.
Jie išėjo tykoti jūsų sūnaus prie šoninio išėjimo.
Pasirodo, nusikaltėliai gerai skamba antraštėse. Net ir dukart per dieną.
Norite jį pamatyti? Galiu jus nuvesti.
Ne, ne šitaip.
Džiaugiuosi, kad atėjote.
Už kampo yra aptriušęs baras.
Daugiausia ten renkasi teisininkai, bet tokiu metu ten visai neblogai.
Nežinau, ko jūs iš manęs norite.
Prašau, pasakyk, kad įtikinai ją liudyti.
Ji atėjo, ar ne? Tai pažanga.
Tiems, kurie turi laiko.
Jie apibūdina vaikį kaip žmogų,
kuris užpuola savo nuostabų patėvį,
tuo pat metu apšaudo būrį nekaltų žmonių,
o dabar apsimeta, kad girdi balsus, jog išsisuktų nuo kalėjimo.
Jei paklaustum manęs, gana įtikina.
Kieno tu pusėje, Stenai?
Šiuo metu - pralaiminčiųjų.
Per vėlu pakeisti puses?
Ji šiandien pamato savo vaiką teisme ir grįžta namo pas jį.
Lieka su juo.
Dieve, kaip tai įmanoma?
Gal ne visi sutverti išgyventi vieni.
Ar žinojai, kad mūsų smegenyse yra cheminių receptorių,
kurie aktyvuojasi, kai užmezgame ryšį su kitu žmogumi?
- Tikrai? - Aktyvuojasi tiesiogine prasme,
ir priverčia mus pasijusti saugiais.
Tik kartais kiti žmonės nebūna saugūs.
Taip, amen.
Jaučiu, kad suskelsi juokelį apie buvusią žmoną.
Svarsčiau apie tai.
Vis tiek tęsk.
Yra daugybė būdų, kaip žmonės skaudina vieni kitus.
Taip, tu nė pusės nežinai.
Kai skausmo per daug, retais atvejais kaip Denio, protas sueižėja.
Bet dauguma žmonių...
randa įprastų būdų skausmui išvengti -
pavyzdžiui, alkoholis, narkotikai, seksas padeda aktyvuoti tuos receptorius.
- Tai veikia. - Taip pat susideda su netikusiais žmonėm,
nes bent jau jie žino tą skausmą.
Jei paklaustum manęs, manau, jei santykiai gali tave palaužti,
kartais jie gali ir išgydyti.
Prašau, tik nesakyk, kad, anot tavęs, atsakymas yra meilė.
Šiaip jau, tą ir sakau.
Čia kaip ta istorija apie strėlę, kurią Džekas papasakojo Deniui.
Skausmo baimė baisesnė už patį skausmą.
Džekas? Kalbi apie išgalvotą Džeką?
Taip.
Mes visi buvome įskaudinti.
Vieni labiau už kitus.
Ir esame linkę nenutraukti blogų santykių.
Tie receptoriai veikia, sako mums nerizikuoti ir neprarasti to, ką turime.
Ateik čia.
Net ir tam, kad rastume kažką, kas mums būtų geriau ir sveikiau.
Pasirenkame pažįstamą skriaudą vietoj rizikos vėl būti įskaudintiems.
Bet mes turime pasirinkimą.
Tiesa ta, kad visada turime pasirinkimą.
Tik turime atminti, kad reikia stengtis rinktis.
Atminti, kad kiti žmonės gali mus įskaudinti,
bet taip pat gali ir padėti.
Atminti, kad paprašyti pagalbos, leisti kitam padėti -
tai būdas išsigelbėti nuo skausmo.
Nemanykit, kad tai lengva.
Sunku.
VAŽIUOJATE NAMO Į VALSTIJAS
Siaubinga.
Turime būti drąsūs kaip Denis
ir paprašyti pagalbos.
Neturime būti vieni.
Išjungiam šviesas.
Susipažinome klube „Danceteria“ 37-oje gatvėje.
Papasakokit apie ją. Kokia ji buvo?
Arijana buvo nepakartojama.
Tai, kaip ji judėjo. Kaip ji šypsojosi.
Mirguliuojanti.
Visi norėjo būti su ja.
Ir vaikinai, ir merginos.
Ir ji tą žinojo. Ji tuo naudojosi.
Pone Viljamsai, ar matote Arijaną šioje teismo salėje?
Ne.
Ne?
Esmė ta, kad jis - ne ji. Jau nebe.
Kaip atskiriate?
Jis visai kitoks.
Pavyzdžiui, kaip jis sėdi, visas susigūžęs.
Ir jo akys, jos viską išduoda.
Iš Arijanos veido nieko negalėjai išskaityti.
Ji buvo užskleista knyga.
Nekalbant jau apie tai, kad Denis - heteroseksualus.
Tai jūs pažįstate Denį? Buvote su juo susitikęs?
Mačiausi su juo Raikerse prieš kelias savaites.
Perskaičiau straipsnį laikraštyje ir nuvažiavau ten.
Aš tik... turbūt norėjau suprasti.
Ir ką radote Raikerse?
Nepažįstamą žmogų.
Pone Viljamsai, ar turėjote lytinių santykių su kaltinamuoju?
Turėjau santykius su Arijana.
Neklausiau jūsų, kaip kaltinamasis save vadino.
- Klausiau, ar turėjote lytinių... - Prieštarauju. Klausė ir atsakė.
Atmesta.
Jei norėtumėt, galėčiau paklausti aiškiau.
Taip, turėjome.
- Kur? - Prieštarauju, nesusiję.
Klausimas atskleidžia tikrąją jų santykių esmę.
Atmesta.
Kur?
Vyrų tualete.
Kaip romantiška.
Juk bet kas galėjo užeiti?
Ar jūs santykiavote viešai?
Užeidavome į kabiną.
Pone Viljamsai, jūs niekad nevalgėt kartu su kaltinamuoju.
- Niekad nelydėjot namo, ar ne? - Ne.
- Susitikot su jo draugais? - Ne.
- Su šeima? - Ne.
Jūsų intymiausios akimirkos buvo tualeto kabinoje.
Ar tikrai galėjote gerai pažinti šį vyrą?
Nebuvo jokio „šio vyro“.
Buvo tik Arijana, ir aš ją pažinojau.
Tie klubai, kuriuose lankotės, ar ten būna neatsiskleidusių gėjų?
- Vyrų, turinčių, ką slėpti. - Žinoma.
Tai iš kur galėjote žinoti, kad Arijana nebuvo tik slapyvardis?
Priedanga. Melas.
Aš vaišinu.
Pone Kamisa...
Stenas. Prašau, aš turiu čia sąskaitą. Pasakyk jai, Semai.
Jis man skolingas.
Dažnai čia ateinu. Tai niekis. Prašau.
Mes pralaimėsime, Kende.
Daugybinį asmenybės sutrikimą sukelia tik vienas dalykas,
o mes negalime įrodyti, kad tai nutiko.
Dar blogiau, Denis neigia, kad tai nutiko.
Tarsi ginčytumeisi su kontūzytu žmogumi,
kuris prisiekinėja niekad nebuvęs kare.
Mūsų visa gynyba tuo remiasi.
Tada jūsų gynyba klaidinga.
- Kende... - Ir jūs turėjote to tikėtis.
Kaip manote, kodėl aš jums tiek kartų skambinau?
Skambučiai man nėra teisinė strategija.
Taip pat išsiunčiau jums kvietimą į teismą, o tai - yra.
O jūs nekreipėt į jį dėmesio.
Žinote, galėčiau paprašyti teisėjo jus nubausti.
Klausykit, prašau, paliudykit.
Tiesiog papasakokit jiems, kas nutiko Deniui.
Ar jūs bent suprantate, kuo jūs dabar kaltinate?
- Jūsų vyras - ligonis, Ken... - Ne mano vyrą, mane.
Tegul teisėjas mane baudžia, blemba.
Protas - neįtikėtinas dalykas, gebantis neįtikėtinai pasikeisti.
Keičiasi ne tik balsai. Kūnai. Gabumai.
Skambinimas instrumentu, žaidimas šachmatais,
užsienio kalbos mokėjimas, dėmesio atkreipimas į save.
Tai - dalykai, kurių žmonės negali suvaidinti.
Ir tai - žmonės, kurių sutiksi visuose sluoksniuose.
Įvairių rasių. Įvairaus amžiaus.
Žmonės, kurie neturi naudos
iš diagnozės, pažymėtos socialine stigma.
DAS yra tikra liga.
DAS pacientai prisikentėjo taip, kaip dauguma mūsų neįsivaizduojame.
- Jie nusipelno empatijos ir užuojautos. - Kaip jie prisikentėjo?
Argi žmogus negali tiesiog pasakyti, kad viduje turi daug asmenybių?
Vadovėliuose aiškiai aprašyta.
Ši diagnozė nustatoma pacientams,
patyrusiems sunkias traumas vaikystėje,
paprastai seksualinio pobūdžio.
Tam tikru gyvenimo metu, kai jie būna pažeidžiamiausi...
kai jiems labiausiai reikia apsaugos...
jie yra išduodami, paprastai išduoda tas, kuriuo jie pasitiki.
Vaiko protas negali susidoroti su tokia trauma.
Jis negali suvaldyti visų prieštarų.
Todėl psichika suskyla, taip atsiranda pirmas alter ego.
Vaikas prapuola.
Atsiranda kažkas naujas.
Tas, kuris geriau sugeba išgyventi siaubą keliančiame pasaulyje.
Nuo to viskas ir prasideda.
Tai gynybinis mechanizmas apsisaugoti nuo siaubingo, nesuvokiamo skausmo.
Galite papasakoti man apie Denį?
Su Deniu susipažinau nuovadoje po to, kai jis buvo suimtas.
Tik ten buvo ne Denis, o Džonis.
O kas tas Džonis?
Džonis yra vienas iš Denio alter ego. Jis - pabėgimų meistras.
Todėl, kai buvo ištraukti antrankiai, pasirodė ir Džonis.
Ar tai - Denio
taip vadinamų asmenybių apibūdinimai, faktai ar spėlionės?
Tai mano kaip profesionalės nuomonė.
Ar Denis kada nors jums sakė manąs, kad turi daug asmenybių?
Ne, bet tai ne...
Tiesą sakant, ar ne jūs pirmoji pamėtėjote jam tą mintį?
Taip, nes jo simptomai patvirtino diagnozę.
Jūsų nuomone.
Bet, antra vertus, jums nuo to daug kas priklauso, ar ne?
- Nesu tikra, ką turite galvoje. - Kas moka už jūsų tyrimus?
Kaip užsidirbate pragyvenimui?
Didžioji mano darbo dalis finansuojama stipendijomis.
- Pavyzdžiui „Reilingo stipendija“? - Taip.
- Kuri baigėsi pernai. - Taip.
Ar tiesa, kad universitetas ką tik atmetė jūsų prašymą
dėl papildomo finansavimo?
Pinigų yra, kiek yra, bet pavasarį pateiksiu naują paraišką.
- Dirbate pilnu etatu? - Pretenduoju nuo kitų metų.
Taigi, jūsų finansavimas išseko,
stipendijos mokėjimas greit baigsis, o etatas pastatytas ant kortos -
ar galima būtų sakyti, kad dabar - lemiama akimirka jūsų karjeroje?
- Prieštarauju. - Atsiimu klausimą.
Ar galima būtų sakyti, kad tokia garsiai nuskambėjusi byla kaip ši
galėtų tapti jums puikia proga?
Proga išgarsėti.
- Nelaikau savo pacientų progomis. - Tikrai?
Tai dėl ko dar nuėjote į tą nuovadą?
Ar dėl to, kad buvote užmezgusi lytinius santykius su detektyvu,
- nutekinusiu jums Denio bylą? - Prieštarauju.
Priimta. Atsargiau.
Atsiimu klausimą.
Kodėl nusekėte paskui kaltinamąjį į Raikersą?
Yra terminas teisininkams, kurie šitaip daro verslą, apibūdinti.
- Greitukių gaudytojai. - Prieštarauju.
- Priimta. - Leiskite perfrazuoti.
Kai nuėjote į tą policijos nuovadą, ką tikėjotės surasti?
Nieko nesitikėjau rasti.
Matot, atleiskit, bet man sunku patikėti.
Jums praneša apie vaiką. Jūs viską metate.
Lekiate per pusę Manhatano.
- Kuo važiavote? Autobusu? Metro? - Metro.
Norite pasakyti, kad sėdėdama metro
nesitikėjote, kad čia bus tas atvejis?
Tas, kuris jus išgarsins.
Tas, kuris išgarsins jus visoje šalyje.
- Jokiu būdu. - Prieštarauju.
Kas galėjo pamanyti, suveikė.
Gerbiamas teisėjau, teisiama ne liudytoja.
Priimta. Kitas klausimas, prokurore.
Gerai, daktare. Paskutinis klausimas.
Gynyba teigia...
Jūs teigiate, kad Denio taip vadinama daugybinė asmenybė
atsirado dėl seksualinės prievartos vaikystėje.
Ar per kurį nors iš jūsų susitikimų su kaltinamuoju
jis jums sakė, kad buvo seksualiai išnaudojamas?
Daktare Gudvin, ar kas nors jums sakė,
ar pats kaltinamasis sakė, kad buvo seksuliai išnaudotas?
Atsakykite „taip“ arba „ne“.
Daktare Gudvin?
Ne.
Daugiau klausimų neturiu, gerbiamas teisėjau.
Daktare Gudvin?
Ką galite pasakyti savo kliento vardu?
Daktare Gudvin, kaip apsiginsite?
Taigi, tu juo tiesiog naudojaisi?
Kende, tai net nepanašu į tiesą.
O Kamisa? Šita byla ne jo nosiai.
- Stenas - geras teisininkas. - Jis - teisinis patarėjas.
Jis dirba negailėdamas jėgų.
Jis tuoj subyrės.
O kas nesubyrės?
- Kodėl jūs čia? - Nes žinau, kaip tai baigsis.
Žinau, ką jūs visi apkaltinsite.
Bet tai nesąmonė. Tai jūs jį nuvylėte.
Kende, aš...
Padariau dėl jūsų sūnaus viską, ką galėjau.
Man plyšta širdis. Bet mano sąžinė švari.
Manoji irgi.
Jei tai būtų tiesa, nebūtumėte atsekusi manęs čia.
Jūs klystate.
Niekada jūsų nekaltinčiau. Niekada.
Paistalai.
Pirmaisiais rezidentūros metais turėjau vieną pacientę, Aną.
Aną šešis kartus išprievartavo šeši skirtingi vyrai
per aštuonerius metus.
Ir, Kende, jai buvo 19-a.
Kaip tai paaiškinti?
Yra fenomenas, siaubingas fenomenas.
Prievartos aukos išgyvena.
Jos išsigelbsti, bet paskui jas išnaudoja kažkas kitas.
Klausydamasi tokių istorijų galvoju: „Dieve, tie vargšai.
Nelaimingiausi žmonės visoje planetoje.“
Tačiau laimė čia niekuo dėta.
Tai žiauri gamtos išdaiga.
Nes jie, būdami vaikais, yra priversti santykiauti lytiškai.
Jie išmokomi būti tvirkinami.
Plėšrūnai puikiai sugeba rasti grobį.
Jie pastebi užuominas, kurių nemato visi kiti.
Jos gali būti cheminės, psichologinės, elgsenos, nežodinės.
Plėšrūnui jos - tarsi neoniniai ženklai.
Yra vienas dalykas, kurį privalu pabrėžti.
Auka viso to negali suvaldyti.
Auka dėl viso to nekalta.
Judu su Deniu buvote grobis,
įtariu, kad Marlinas - ne pirmasis plėšrūnas jūsų gyvenime.
Ir jūs dėl to nekalta.
Man dėl jūsų plyšta širdis, tikrai.
Nes jūs visai to nenusipelnėte.
Todėl, ne, aš jūsų nekaltinčiau.
Dėl nieko.
Bet tikiuosi, kad jei ateisite liudyti,
galiausiai pajėgsite nustoti kaltinti save.
Marlinas.
Ar suprantate, ko prašote?
Kaltę ar sielvartą...
kurį galite ištverti?
Prikepi per daug kumpio. Man tai ne į sveikatą.
Kepu jį, nes tu mėgsti.
Taip, aš mėgstu ir gyventi. Todėl mažiau kumpio.
Pripažinkim, galėčiau numesti kelis kilogramus.
Turime rūpintis vienas kitu.
Iki.
Sveika, brangioji.
Pamaniau, užsuksiu. Palydėsiu tave į viršų.
Nesu kvailys, Kende. Žinau, kodėl čia atėjai.
Žinau, ką pasakysi.
Net neliepsiu tau to nesakyti.
Daryk, ką nori.
Bet neatlikčiau savo kaip vyro pareigos, jei nepasakyčiau,
kad žodžiai, kuriuos ištarsi...
šitas baisus melas žaibiškai pakeis pasaulį, kuriame gyveni.
Turiu galvoje, žmonės spoksos į A&P, šnabždėsis visame mieste.
„Kokia motina leistų tokį dalyką?“
Žinoma, neteksi vyro.
Ilgainiui neteksi ir darbo bei namų.
Blogiausia, neteksi iliuzijos apie tai, kokia esi.
Be viso to, žmonės matys tik tai, kam leidai nutikti ir ką pripažinai.
Denis tik tą ir matys.
Todėl neteksi ir jo.
Koks Denis buvo vaikystėje?
Jis buvo geras vaikas. Mielas berniukas.
- Bet visada buvo kitoks. - Koks kitoks?
Turbūt pernelyg jautrus. Švelnus.
Pasaulyje išgyventi nelengva, o mes turėjom tik vienas kitą.
Ponia Rid, dabar turėsiu užduoti kelis nelengvus klausimus.
Galite neskubėti atsakyti, gerai?
Ar manote, kad jūsų sūnus Denis buvo kada nors tvirkinamas?
Prieštarauju.
Jei ji asmeniškai nematė tvirkinimo, bet koks atsakymas bus tik spėlionė.
Gerbiamas teisėjau, dažniausiai tvirkinama slapčia, be liudytojų.
Jei vaiko motina nėra laikoma patikima liudytoja, kad pasakytų,
kas nutiko sūnui jos pačiose namuose, tai kas tą paliudys?
Atmesta. Tęskite.
Ponia Rid, ar manote, kad Denis buvo tvirkinamas?
Ne.
- Atsiprašau. Paklausiu dar kartą. - Nemanau, kad jis buvo tvirkinamas.
Ponia Rid, suprantu, kad jums tai labai sunku.
Noriu priminti, kad davėte priesaiką.
Esate tikra, kad prieš jį niekaip nebuvo smurtaujama?
Prieštarauju.
Jūs tikrai nieko negirdėjote?
Klausia ir atsako.
- Ar tikrai nematėte nieko... - Priimta.
Ponia Rid?
Ne.
Daugiau klausimų neturiu.
Ponia Ričards.
Klausimų neturiu, gerbiamas teisėjau.
Liudytoja gali eiti.
Darome pertrauką iki rytojaus.
Prašau išlydėti prisiekusiuosius.
Visi atsistokit.
Deni, atsistok.
Klampojome per atvirą pelkę Lietingą balandį
Ir priėjome nedidelę užeigą Kurią radome kartu
Šeimininkas pavaišino skrebučiu ir arbata Ir stabtelėjo pajuokauti
Ir pamenu ugnį židinyje
Pamenu ugnį židinyje
O tu pameni dūmus
Bėgiojome po pievą Aplink linko katilėliai
Ir virpėjo vasaros vėjyje Niekad nesibaigiančios vasaros
Nuklydome prie šaltinėlio Upės slėnyje
Ir pamenu gluosnius
Pamenu gluosnius
O tu pameni uodus
Vaikštinėjome po ispanišką turgų Kai pavėsyje buvo 32 laipsniai
Visi vaisiai ir daržovės Taip gundančiai išdėlioti
Turime bendrą prisiminimą
Kaip mylimiesiems privalu
Ir aš pamenu apelsinus
Aš pamenu apelsinus
O tu pameni dulkes
Krinta rudeniniai lapai Jau beldžiasi žiema
Bet pavasarį ir vasarą Juokėmės iš praeinančių metų
Dvi laimingos širdys plakė kaip viena
Tada maniau, kad esam „mes“
Bet buvom „tu ir aš“
JEI JUMS AR ŽMOGUI, KURĮ PAŽĮSTATE, REIKIA PARAMOS,
EIKITE Į „APPLE.COM/HERETOHELP“
Išvertė Sandra Siaurodinė