את עונה?
זו חברה למכירת מגזינים. הם מתקשרים לכל השכונה.
הבאת את החליפה שלי?
הודיעו שהיא מוכנה. אאסוף אותה בדרך הביתה.
תודה.
האיש הזה, סטן, התקשר שוב. אמרתי לו שאת עסוקה עם מטופל.
אי אפשר שלא להתפעל מהעקשנות שלו.
אני לא יודע, חומד. זה צמוד.
היא נראית לך צמודה?
את לא מסתכלת.
הם אמרו שהרחיבו אותה כמה שאפשר.
מגזינים דפוקים.
את מזדיינת עם מישהו מאחורי הגב שלי, קנדי?
הלו?
תקשיבי,
אני לא רוצה שתעני לטלפון עד סוף המשפט.
הבנת?
טוב.
מצוד אחר חשוד בירי ברוקפלר סנטר -
בהשראת הספר "24 הפנים של בילי מיליגן" -
מאת דניאל קייס -
רייקרס איילנד -
שירות הכליאה של ניו יורק -
סאליבן, קדימה. אין לי יום שלם.
אמרתי לה להביא לך עניבת קליפס. תוכל להסיר את האזיקים?
כבודו, אוכל לקבל דקה עם הלקוח שלי?
בוא הנה.
זה בסדר.
זה לא בסדר.
באל נשים מבטחנו -
תקשיב.
תירגע, כי אין באולם הזה אף אדם שדעתו נחשבת.
בינתיים, בכל אופן.
נהפוך אותה. זה קל יותר מול ראי.
זהו.
עכשיו אתה נראה כמו אזרח הגון.
- אנחנו מוכנים, כבודו. - תכניסו את המושבעים.
נא לקום.
בוקר טוב. שמי פטרישיה ריצ'רדס.
אני עוזרת התובע המחוזי של מנהטן
ומייצגת את מדינת ניו יורק.
כמו שהשופט פוזנר אמר לכם כבר,
נטל ההוכחה במשפט הזה מוטל עליי.
אני מקדמת אותו בברכה.
אני מקדמת אותו בברכה כי ההוכחות בתיק הזה הן חד-משמעיות,
אין עליהן עוררין.
יש סרטון. יש עדי ראייה.
הדבר היחיד שאין הוא ספק.
ב-18 במאי שנה זו, הנאשם דניאל סאליבן,
כיוון אקדח בקוטר 0.38 לתוך המון וירה שש פעמים.
שלושה אנשים נפצעו. השאר ניצלו בנס.
אל תטעו, הסיבה היחידה שהמשפט הזה אינו משפט רצח
היא שדניאל סאליבן הוא צלף גרוע.
מקומו מאחורי סורג ובריח.
אך נוכח ראיות מוצקות כל כך, שלא ניתן להפריכן,
נשאלת השאלה, מה תעשה ההגנה?
הם אינם יכולים להכחיש את העובדות,
ולכן הם יסיטו אתכם מהן באמצעות טענות חסרות שחר ונטולות הוכחה
על מצב רפואי שהם מכנים הפרעת ריבוי אישיויות.
הרשו לי להבהיר,
אין דבר כזה הפרעת ריבוי אישיויות.
זו מחלה בדויה מסרט של סאלי פילד, לא פחות.
באותו מידה הם יכולים לטעון שהנאשם הוא נזירה מעופפת.
ההגנה מייחסת את מעשיו של מר סאליבן למה שהם מכנים זהות אחרת.
אני מודה, יש בזה משהו קוסם.
לא היינו כולנו רוצים להאשים מישהו אחר בטעויות שלנו?
נסענו באור אדום? נאשים זהות אחרת. חזר לנו צ'ק? נאשים זהות אחרת.
בגדנו בבן זוג?
טוב, נראה איך זה יתקבל.
אבל אתם מסוגלים לדמיין את מערכת המשפט
אם בכל פעם שמישהו מבצע פשע,
הוא פשוט יאמר, "זה לא אני."
זה מה שמונח על כף המאזניים.
הטענות האלה של ההגנה הן לא רק נואשות,
הן מסוכנות.
משום שהם חותרת תחת עקרון יסוד של מערכת המשפט שלנו וגם של החברה שלנו:
אחריות אישית.
אנחנו אחראיים למעשים שלנו.
הנאשם אשם בדין ואשמה זו דורשת ענישה.
שאם לא כן, לא ייתכן צדק.
תודה.
מר קמיסה בשם ההגנה.
חד משמעיות. אין עליהן עוררין. לא ניתן להפריכן.
אני תוהה למה אני כאן בכלל?
זה היה נאום פתיחה מרשים של התביעה.
עקרונות יסוד.
אז הנה עקרון יסוד בשבילכם.
הוא חף מפשע.
עומדת לו חזקת החפות. זו זכותו.
יש מקום לחזור על כך בגלל כל מה ששמעתם לפני רגע.
אז אפתח ואומר בבירור וכציון עובדה פשוטה.
דני סאליבן לא ירה באף אחד.
הוא היה שם. בזה הוא מודה.
אבל הוא לא לחץ על ההדק.
דני הוא ילד טוב, אבל הוא ילד חולה.
גבירותיי ורבותיי המושבעים, אף אחד לא ממציא מצב רפואי.
כעת, אני מבין איך זה נשמע.
הפרעת ריבוי אישיויות.
אתם יודעים, בהתחלה גם לי היה קשה לעכל את זה.
אבל במקום להשמיע בדיחות על נזירה מעופפת, וזה קל,
שמרתי על ראש פתוח, וזה קשה.
וזה מה שאני מבקש מכם.
לשמור על ראש פתוח.
תקשיבו למומחים.
תקשיבו לעדים, כי אם תעשו את זה,
תגיע לאותה מסקנה חד משמעית,
שאין עליה עוררין ולא ניתן להפריכה, שאליה הגעתי אני,
והיא שלדני לא הייתה שליטה במחלה שלו ובזהויות האחרות שלו.
כן, יש לו זהויות אחרות.
יש לו זהויות אחרות משום שהוא נפגע בדרכים בלתי נתפסות ששברו אותו.
זה שבר את המוח שלו לרסיסים.
ולא, זה לא כרטיס יציאה חינם מהכלא.
הן אמיתיות, והן לא דני.
לשלוח את דני לכלא בגין פשע שאחת מהזהויות האחרות שלו ביצעה,
כמוהו כשליחתכם לכלא בגין פשע שאני ביצעתי.
המחלה של דני היא נדירה
והיא תוצאה של חשיפה להתעללות מינית בילדותו.
האמת היא שהיה לו מזל שהוא שרד. בזכות המחלה הוא שרד.
אני מבין. זה מוזר. זה קשה.
אבל בבקשה, שמרו על ראש פתוח.
התביעה צדקה בדבר אחד.
המשפט הזה הוא על אחריות, אבל לא אחריות אישית,
אלא אחריות חברתית.
רוצים לדבר על עקרונות יסוד?
מה דעתכם שפשוט נדאג זה לזה?
מה דעתכם שנטפל בפגועים ביותר
ובפגיעים ביותר שבינינו?
כולם הכזיבו את הילד הזה.
ההורים שלו, המורים שלו, השכנים שלו, החברים שלו, הקהילה שלו.
כולנו הכזבנו אותו.
לכן כעת מוטל עלינו לתקן את זה.
כעת, אני לא מבקש מכם לשלוח את דני לחופשי.
אני רק מבקש שתחסכו ממנו מאסר
ובמקום זאת תשלחו אותו לבית חולים כדי שיקבל עזרה.
את העזרה שהוא צריך. זו אחריותנו.
תודה.
נצא להפסקה של רבע שעה ולאחר מכן נמשיך לעדי התביעה.
שוטר, תוציא את המושבעים, בבקשה.
היית די טוב שם.
די טוב לא משנה כלום.
לעזאזל! קנדי לא חוזרת אליי בטלפון
היא התעלמה מצו הזימון, אגב, וזו עברה.
היא פוחדת. היא חשה אשמה.
יש שם המון בושה, שאולי היא אפילו לא מודה בפני עצמה.
בכל הכנות, נראה לך שמזיז לי איך היא מרגישה?
התיק הזה מבוסס על האבחנה,
והאבחנה תלויה בכך שנראה למושבעים שדני עבר התעללות.
אמרתי את זה במשפט.
אם לא נמצא מישהו שיעיד על כך בבית המשפט, הלך עלינו.
וידיי כבולות כי הלקוח שלי לא יכול להעיד
בגלל השטויות שהוא עשה בשימוע.
- זה היה ג'ק. זה לא היה דני. - מי שזה לא היה,
הוא יכחיש את ההתעללות ויודה בפשע.
וזה יהיה רע.
אני מודעת לכך היטב.
- את? - אתה יודע שאני לא יכולה להעיד על התעללות.
דני מעולם לא אמר בעצמו שהוא עבר התעללות. הוא לא סיפר לי על כך.
- רק אדם? - רק אדם.
אני... זה לא שווה כלום.
מה נעשה?
את חייבת לשכנע אותה.
אבל זה לא תלוי בי, סטן.
אימא לא חייבת לאהוב את הילד שלה, בשם אלוהים?
לא.
אבל במקרה הזה, זה דווקא לטובתנו.
מה?
שהיא כן אוהבת אותו.
התביעה מזמינה את מרלין ריד.
איך היית מתאר את יחסיך עם בנך החורג?
מתוחים. כואב לי להודות.
תראו, אני לא מושלם.
ואולי הייתי קשוח איתו לפעמים.
אולי במקרים אחרים לא מספיק קשוח.
אמ, הילדים שאני פוגש באוסטרוויל, לרובם לא היה אבא, לא אבא אמיתי.
ורציתי להיות כזה לדני.
ספר לי על אוסטרוויל. עבודה קשה?
עבודה מתגמלת. הילדים האלה באמת מקופחים מכל בחינה.
לא תאמיני מה עבר עליהם בבתים שלהם, ברחובות.
נכון, הם עשו טעויות.
אבל מה שאני אוהב בעבודה שלי זה שהם עדיין ילדים
ועוד לא מאוחר להם למצוא את הדרך חזרה.
כך אתה מרגיש ביחס לדני?
לעולם לא אוותר על דני, אבל הוא כבר לא ילד.
לאור יחסיך איתו, יש לך מושג למה הוא עשה את מה שעשה?
ממש לא.
האמת היא שאצל דני אין "למה".
כשהוא יזם קטטות בבית הספר או כשגנב ממני,
או כשסחר או השתמש בסמים, ה"למה"...
כי זה פשוט דני.
רק עוד שאלה אחת, מר ריד.
האם בשלב מסוים אחרי שנורית,
דיווחת על בנך החורג לרשויות?
- לא. - למה לא?
כי רציתי להגן עליו.
כי למרות הכול...
אני אוהב אותו כמו בן.
אין לי עוד שאלות.
יום ראשון דרמטי בבית המשפט שבו תשעה עדי ראייה
זיהוי את סאליבן כיורה מרוקפלר סנטר,
ביניהם אביו החורג,
היועץ בבית המעצר לנוער מרטין ריד.
אתה היית מטרת הירי?
אני לא יודע. אבל הדבר הכי קשה שלומדים...
מריח טוב.
יהיה מוכן בעוד 20 דקות.
איך הוא נראה?
רזה. אני לא יודע. לא דיברנו או משהו.
איך נראיתי?
- אתה צוחק, נכון? - מה?
אני רק מנסה לפעול בדרך הנכונה.
הילד ירה בי, קנדי.
אלוהים.
אני נכנס למקלחת.
תפסיק להתקשר הנה. אני לא אעיד.
אימא?
דני.
התכוונתי לבוא לבקר אותך.
זה בסדר.
אני מצטער.
חומד, זו לא אשמתך.
אני מצטער.
זו אפילו לא אבחנה אמיתית.
זו תיאוריה שולית שהועצמה ע"י סרט טלוויזיה.
אז איך אתה מבין את דני?
אומר לך את מה שאמרתי למושבעים.
אני מאמין שמר סאליבן הוא מתחזה.
הוא פועל בחוסר תום לב כדי להימלט מאימת הדין.
במילים פשוטות, בשביל הקהל בבית.
הוא מעמיד פנים כדי שלא ישלחו אותו לכלא.
ניסיתי לשכנע אותו לנהוג בהיגיון.
איך זה הלך?
לא מה שהייתי קורא אידיאלי.
הוא תקף אותי בהפתעה, שבר לי את האף ולקח אותו בלאו הכי.
ניסית לקחת בחזרה את האקדח שלך?
כן, ניסיתי. הלכתי לבית שלו. הייתי עצבני.
אבל הייתה לנו היסטוריה. חשבתי שנמצא פתרון.
אבל עוד לא הספקתי להגיד שלום והוא תקף אותי במחבט בייסבול.
ואז הוא ירה בי.
- אין לי עוד שאלות, כבוד. - מר קמיסה.
כן, שאלה אחת. מר רואיז, הכרת את דני שנים.
בכל הזמן הזה היה רגע שהוא נראה נורמלי?
נורמלי?
הוא פסיכי. הבן-זונה הכי משוגע שהכרתי בחיי.
אין לי עוד שאלות.
פחדתי.
אף פעם לא ראיתי את דני ככה.
ואז שמעתי את הירייה.
מה חשבת כששמעת את הירייה?
חשבתי שהוא הרג אותו.
האמנת שדני סאליבן מסוגל לרצוח?
באותו רגע כן.
אין לי עוד שאלות, כבודו.
היי, אנבל.
דני היה אלים כלפייך מתישהו?
לא.
- הוא גרם לך להרגיש שאת בסכנה? - לא.
נהג ברשעות? התעלל בך?
לא. אף פעם.
אז איך הוא היה, דני שאת הכרת? הידיד שלך.
הוא היה מקסים.
הוא היה שקט. ביישן.
בדרך כלל.
- בדרך כלל? - כן, לפעמים הוא לא היה ביישן כל כך.
הוא היה קצת הפכפך.
אני מבקש להפנות את העדה למוצג ההגנה ארבע.
בבקשה.
את מזהה את הציור הזה?
כן, דני צייר אותו.
זו את?
כן.
ציור טוב.
כן, הוא טוב.
היית יקרה מאוד לדני, נכון?
גם הוא לי.
מוקדם יותר בעדות שלך...
אני מתכוון עכשיו ללילה עם מר רואיז...
אמרת, "אף פעם לא ראיתי את דני ככה."
איך את מיישבת בין הלילה הזה, דני הזה, לבין הנער שהכרת?
המקסים והשקט, שלעולם אינו אלים, ביישן אבל לפעמים לא ביישן.
הנער שצייר את הציור הזה.
הוא לא נראה כמו אותו אדם, נכון?
לא.
אין לי עוד שאלות, כבודו.
- התביעה מבקשת חקירה חוזרת. - התחילי.
לפי מיטב ידיעתך, בתקופה שהכרת אותו,
האם המפגש עם מר רואיז
היה המקרה היחיד שבו דני סאליבן היה אלים?
התנגדות. לא רלוונטי.
השאלה נוגע להיסטוריה האלימה של הנאשם.
נדחית.
האם המפגש עם מר רואיז היה המקרה היחיד
שבו דני סאליבן היה אלים?
לא.
בתיכון היה לי חבר, ביל.
דני קינא.
הוא הכה אותו קשות. הוא אושפז בבית חולים.
ועוד ילד אחד.
בזמנו אמרתי לעצמי שזו התפרצות חריגה.
אולי זה הגיע לביל.
עכשיו אני פחות בטוחה.
אין לי עוד שאלות.
הם הולכים לארוב לבנך ביציאה הצדדית.
מתברר שמצעדי נאשמים מוכרים עיתונים. אפילו אותו נאשם פעמיים ביום.
תרצי לראות אותו? נוכל ללכת מסביב.
לא, לא ככה.
אני שמחה שבאת.
יש בר מצ'וקמק מעבר לפינה.
יש שם בעיקר עורכי דין, אבל בשעה הזאת זה לא נורא.
אני לא יודעת מה אתם רוצים ממני.
בבקשה, תגידי לי ששכנעת אותה להעיד.
היא באה, לא? זו התקדמות.
התקדמות היא לאנשים שיש להם זמן.
הם מציירים תמונה של ילד
שרודף אחרי אביו החורג הנחמד,
יורה במלא אנשים חפים מפשע על הדרך,
וכעת מעמיד פנים שהוא שומע קולות כדי להשתחרר מהכלא.
זה די משכנע, אם את שואלת אותי.
באיזה צד אתה, סטן?
כרגע, בצד המפסיד.
מאוחר מדי להחליף?
היא רואה את זה היום, הילד שלה עומד לדין, והיא חוזרת הביתה אליו.
נשארת איתו.
אלוהים. איך זה עובד בכלל?
אולי אנחנו פשוט לא בנויים לשרוד לבד.
ידעת שיש לנו במוח קולטנים כימיים
שמוארים כשאנחנו יוצרים קשרים אנושיים?
- כן? - זה בפירוש נדלק
כדי שנרגיש בטוחים ומוגנים.
אלא שלפעמים אנשים אחרים אינם בטוחים ומוגנים.
כן, אמן לזה.
אני חשה שאתה עומד לספר בדיחת גרושות.
שקלתי את זה.
תמשיכי בכל זאת.
יש עולם שלם של דרכים שבהן אנשים פוגעים זה בזה.
כן, אין לך מושג כמה.
כשהכאב חזק מדי, במקרים נדירים כמו זה של דני, הנפש מתרסקת.
אבל רוב האנשים...
מוצאים דרכים קונבנציונליות למנוע כאב,
כמו אלכוהול וסמים, סקס, שמדליקים את הקולטנים האלה.
- הדברים האלה עובדים. - וגם החיים עם האדם הלא נכון,
כי לפחות הכאב מוכר להם.
אם תשאל אותי, אני חושבת שאם מערכת יחסים יכולה לשבור אותך,
אז לפעמים מערכת יחסים יכולה גם לרפא אותך.
רק אל תגידי שאת אומרת שאהבה היא התשובה.
דווקא כן.
זה כמו סיפור החצים שג'ק סיפר לדני.
הפחד מכאב גרוע יותר מהכאב עצמו.
ג'ק? את מתכוונת לג'ק הדמיוני?
כן.
כולנו נפגענו.
חלק יותר מאחרים.
וייתכן שיש לנו נטייה להישאר במערכות יחסים רעות.
הקולטנים האלה ניצתים, אומרים לנו לא להסתכן בלאבד את מה שיש לנו.
בוא הנה.
אפילו לא כדי למצוא משהו טוב יותר ובריא יותר לנו.
אנחנו נשארים עם הכאב המוכר ולא מסתכנים בלהיפגע שוב.
אבל יש לנו ברירה.
האמת היא שתמיד יש לנו ברירה.
אנחנו רק צריכים לזכור להמשיך לנצל אותה.
לזכור שאנשים אחרים יכולים לפגוע בנו,
אבל הם יכולים גם לעזור.
שלבקש עזרה, לאפשר למישהו להושיט עזרה,
זו דרך מוצא מהכאב.
זה לא אומר שזה קל.
זה קשה.
אתה בדרך הביתה לארה"ב -
מפחיד.
אנחנו צריכים להיות אמיצים כמו שדני היה,
ולבקש עזרה.
איננו חייבים להיות לבד.
כיבוי אורות.
נפגשנו בדנסטריה, המועדון ברחוב 37.
ספר לי עליה. איך היא הייתה.
אריאנה הייתה משהו אחר.
איך שהיא התנועעה. איך שהיא חייכה.
מוארת בשלל צבעים.
כולם רצו להיות איתה.
הבנים, הבנות.
היא ידעה את זה. היא ניצלה את זה.
מר ויליאמס, אתה רואה את אריאנה באולם הזה?
לא.
לא?
העניין הוא שהוא לא היא. כבר לא.
איך אתה יודע?
הוא שונה לגמרי.
איך שהוא יושב, משובלל קטן כל כך.
והעיניים שלו, שמסגירות הכול.
לאריאנה היו פני פוקר קבועים.
הבחורה הייתה חומת לבנים.
שלא לדבר על כך שדני סטרייט.
אז אתה מכיר את דני? פגשת את דני?
פגשתי אותו ברייקרס לפני כמה שבועות.
קראתי על הפרשה בעיתון והלכתי לשם.
אני רק... רציתי להבין, אני מניח.
ומה מצאת ברייקרס?
אדם זר.
מר ויליאמס, האם היה לך קשר מיני עם הנאשם?
היה לי קשר עם אריאנה.
לא שאלתי איך הנאשם קרא לעצמו.
- שאלתי אם היה לך קשר מיני... - התנגדות. הוא השיב לשאלה.
נדחית.
אני יכולה לנסח את השאלה במונחים גרפיים יותר, אם תרצה.
כן, היה לנו קשר מיני.
- איפה? - התנגדות. לא רלוונטי.
השאלה נוגעת לאופי האמיתי של הקשר שלהם.
ההתנגדות נדחית.
איפה?
בשירותי הגברים.
כמה רומנטי.
כל אחד היה יכול להיכנס, לא?
המפגשים שלכם התקיימו לעין כול?
השתמשנו באחד התאים.
מר ויליאמס, מעולם לא יצאת לארוחה עם הנאשם.
- לא ראית את הבית שלו, נכון? - לא.
- פגשת את החברים שלו? - לא.
- משפחה? - לא.
הרגעים הכי אינטימיים שלכם היו בתא שירותים.
כמה כבר יכולת להכיר את האיש הזה?
לא היה שום איש.
הייתה רק אריאנה, והכרתי אותה.
המועדונים שבהם אתה מבלה, יש שם הומוסקסואלים בארון?
- גברים שמסתירים משהו. - כמובן.
אז איך יכולת לדעת ש"אריאנה" לא היה שם בדוי?
סיפור כיסוי. שקר.
על חשבוני.
מר קמיסה...
סטן. ובבקשה, יש לי חשבון כאן. תגיד לה, סאם.
הוא אכן חייב לי כסף.
אני בא הנה הרבה. זה כלום. בבקשה. בבקשה.
אנחנו מפסידים, קנדי.
הפרעת ריבוי אישיויות נגרמת תמיד מדבר אחד בלבד
ואין לנו דרך להוכיח שזה באמת קרה.
וגרוע מזה, דני מכחיש שזה קרה בכלל.
זה כמו לטעון שמישהו הלום קרב
והוא נשבע שמעולם לא ראה מלחמה.
כל קו ההגנה שלנו בנוי סביב זה.
אז בחרתם קו הגנה שגוי.
- קנדי... - והיית צריך לצפות לזה.
למה לדעתך התקשרתי אלייך פעם אחר פעם?
להתקשר אליי זו לא אסטרטגיה משפטית ממשית.
הוצאתי לך צו זימון, וזה כן,
והתעלמת ממנו.
אוכל לבקש מהשופט שירשיע אותך בביזיון.
שמעי, בבקשה, עלי לדוכן העדים.
רק תספרי להם מה קרה לדני.
אתה מודע בכלל להאשמה שאתה מעלה עכשיו?
- בעלך הוא אדם חולה, קנ... - לא נגד בעלי, נגדי.
שירשיעו אותי בביזיון בית המשפט.
המוח הוא דבר מופלא, שמסוגל לעבור שינויים מופלאים.
לא רק קולות, גם גופים. כישורים.
נגינה על כלי, יכולת לשחק שחמט,
לדבר בשפה זרה, להאיר חדר.
אנשים לא יכולים לזייף דברים כאלה.
ומדובר באנשים מכל שכבות החברה.
מכל גזע. בכל גיל.
אנשים שאין להם מה להרוויח
מאבחנה שנגועה בסטיגמה חברתית.
תסמונת ריבוי אישיויות היא אמיתית.
והלוקים בתסמונת סבלו בדרכים שרובנו לא מסוגלים לתפוס כלל.
- הם ראויים לאמפתיה ולחמלה. - איך הם סבלו?
הרי כל אחד יכול לטעון שיש בו אישיויות נוספות, לא?
הספרות בתחום ברורה.
כדי שהאבחנה תהיה תקפה,
המטופלים חייבים להיות אנשים שחוו טראומה קשה בילדותם,
לרוב טראומה מינית.
בשלב בחייהם שבו הם הכי פגיעים,
הכי זקוקים להגנה,
הם חווים בגידה, לרוב מצד מישהו שהיה להם אמון בו.
למוח של ילד אין כלים להתמודד עם זה.
הוא לא יכול להכיל את כל הסתירות.
לכן הנפש נסדקת וזו הזהות האחרת הראשונה.
הילד מסתלק.
נכנס מישהו חדש.
מישהו שמצויד יותר בכלים לנווט בעולם מפחיד.
וכך זה מתחיל.
זה מנגנון הגנה מפני כאב מחריד, בלתי נתפס.
תוכלי לספר לי על דני?
פגשתי את דני לראשונה בתחנת המשטרה אחרי מעצרו.
אלא שזה לא היה דני, זה היה ג'וני.
ומיהו ג'וני?
ג'וני הוא אחת מהזהויות האחרות של דני. הוא אמן בריחה במלוא מובן המילה.
לכן כשהופיעו האזיקים, הופיע גם ג'וני.
התיאורים האלה
של האישיויות לכאורה של דני הם עובדות או ספקולציות?
הם ההכרעה הקלינית שלי.
האם דני אמר לך פעם שהוא חושב שיש לו ריבוי אישיויות?
לא, אבל זה לא...
למעשה, האם לא הייתה זו את שהעלית בפניו את הרעיון לראשונה?
כן, כי התסמינים שלו חיזקו את האבחנה שלי.
לדברייך.
אבל העניין גורלי מאוד מבחינתך, נכון?
- אני לא בטוחה בכוונתך. - מי משלם על המחקר שלך?
ממה את מתפרנסת?
רוב העבודה שלי ממומנת ע"י מענקי מחקר.
- כמו המענק של קרן ריילינג? - כן.
- שתוקפו פג בשנה שעברה. - כן.
והאם נכון שהאוניברסיטה דחתה לאחרונה את בקשתך
לתוספת מימון?
המשאבים מוגבלים, אבל אגיש בקשה נוספת בסמסטר הבא.
- יש לך קביעות? - אני אמורה לקבל בשנה הבאה.
אז המימון שלך אזל,
מענק המחקר העיקרי כבר לא בתוקף, והקביעות שלך בסכנה,
האם יהיה הוגן לומר שזה רגע של "להיות או לחדול" בקריירה שלך?
- התנגדות. - חוזרת בי מהשאלה.
האם יהיה זה הוגן לומר שתיק מתוקשר כמו התיק הזה
מזמן לך הזדמנות אמיתית?
הזדמנות לעשות לעצמך שם.
- אני לא רואה במטופלים שלי הזדמנויות. - לא?
אז למה נכנסת לתחנת המשטרה ההיא?
משום שהיית בקשר מיני עם הבלש
- שהדליף לך את התיק של דני? - התנגדות.
מקבל. תיזהרי, גברתי.
חוזרת בי.
למה נסעת אחרי הנאשם לרייקרס?
יש כינוי לעורכי דין שמשדלים לקוחות ככה.
- רודפי אמבולנסים. - התנגדות.
- מקבל. - אנסח את זה אחרת.
כשנכנסת לתחנת המשטרה, מה קיווית למצוא?
לא קיוויתי למצוא כלום.
אני מתקשה להאמין לזה.
קיבלת מידע על ילד אחד. זרקת הכול מהידיים.
מיהרת לצד השני של מנהטן.
- איך נסעת? באוטובוס? ברכבת? - ברכבת.
אתה מנסה לומר לי שלא ישבת ברכבת
בתקווה שזה יהיה ה-תיק?
התיק שיביא לך פרסום.
התיק שיעלה אותך לבמה העולמית.
- בשום אופן לא. - התנגדות.
מה את יודעת, זה עבד.
כבודו, העדה אינה עומדת למשפט.
ההתנגדות מתקבלת. המשיכי, גברתי.
טוב, דוקטור. שאלה אחרונה.
ההגנה טוענת...
את טוענת שהסיבה לריבוי האישיויות לכאורה של דני
היא התעללות מינית בילדות.
בכל המפגשים שלך עם הנאשם,
הוא סיפר לך שהוא עבר התעללות מינית.
ד"ר גודווין, האם מישהו סיפר לך,
או האם הנאשם טען בפנייך שהוא עבר התעללות מינית?
זו שאלה של כן או לא.
ד"ר גודווין?
לא.
אין עוד שאלות, כבודו.
ד"ר גודווין, ד"ר גודווין?
מה יש לך לומר לטובת הלקוח שלך?
ד"ר גודווין, איך את מגנה על עצמך?
בר מסעדה -
אז את רק ניצלת אותו?
קנדי, אין דבר רחוק יותר מהאמת.
וקמיסה? זה גדול עליו.
- סטן הוא עורך דין טוב. - הוא סנגור ציבורי.
הוא קורע את התחת.
הוא מתפרק.
מי לא?
- בשביל מה באת? - כי אני יודעת איך זה ייגמר.
אני יודעת את מי כולכם תאשימו.
אבל זה קשקוש. את זו שאכזבה אותו.
קנדי, אני...
נתתי לבנך את כל מה שיש לי.
הלב שלי שבור, אבל המצפון שלי נקי.
גם שלי.
אם זה היה נכון, לא היית באה אחריי לכאן.
ואת טועה.
לא הייתי מאשימה אותך. לעולם לא.
שטויות.
הייתה לי מטופלת בשם אנה בשנת ההתמחות הראשונה שלי.
אנה נאנסה שש פעמים ע"י שישה גברים שונים
לאורך שמונה שנים.
קנדי, היא הייתה בת 19.
איך את מסבירה את זה?
יש תופעה, תופעה איומה.
קורבנות התעללות שורדים.
הם מצליחים לברוח רק כדי שיבוא מישהו אחר ויתעלל בהם.
אני שומעת את הסיפורים האלה וחושבת לעצמי, "אלוהים ישמור, המסכנים האלה.
האנשים הכי חסרי מזל בעולם."
אלא שזה לא מזל.
זה עיוות מחורבן של הטבע.
כיוון שכילדים, נכפים עליהם קשרים מיניים.
הם מתורגלים לספוג התעללות.
הטורפים המיניים מיומנים מאוד בזיהוי הטרף שלהם.
הם קולטים סימנים שאף אחד אחר לא רואה.
הסימנים האלה יכולים להיות כימיים, פסיכולוגיים, התנהגותיים, לא-מילוליים.
בעיני הטורפים הם שלטים מוארים.
וזה העניין שאני חוזרת ומדגישה בכל לשון.
שום דבר מזה אינו בשליטת הקורבן.
שום דבר מזה אינו אשמת הקורבן.
את ודני הייתם טרף,
ואני חושדת שמרלין לא היה הטורף הראשון בחייך.
וזו לא אשמתך.
ולבי נשבך למענך. באמת.
כי לא עשית דבר שיכול להצדיק את זה.
אז לא, אני לא אאשים אותך.
בכלום.
אבל אני מקווה שאם תעלי לדוכן העדים,
אולי תצליחי סוף סוף להפסיק להאשים את עצמך.
מרלין.
את מבינה מה את מבקשת?
אשמה או צער...
איזה מהם תוכלי לשאת?
את מוסיפה יותר מדי בייקון. זה לא בריא לי.
אני מוסיפה רק כי אתה אוהב את זה.
כן, אבל אני גם אוהב לחיות. אז תפחיתי.
בואי נודה, לא יזיק לי לרדת במשקל.
אנחנו צריכים לשמור זה על זה.
להת'.
היי, מותק.
החלטתי לבוא לראות אותך שם.
אני לא טיפש, קנדי. אני יודע למה את כאן.
אני יודע מה את הולכת לומר.
אפילו לא אגיד לך שלא לומר את זה.
עשי מה שאת רוצה.
אבל לא אמלא את חובתי כבעלך אם לא אומר לך
שהמילים שאת אומרת...
שהשקר האיום הזה ישנה את העולם שאת חיה בו בן לילה.
אנשים יסתכלו עלייך בסופר ויהיו לחשושים בכל העיר.
"איזה מין אימא מאפשרת דבר כזה?"
את תאבדי את בעלך, כמובן.
תאבדי גם את עבודתך ואת הבית שלך, בסופו של דבר.
וגרוע מכול, תאבדי את האשליה של מי שאת.
ובלעדיה, כל מה שכולם יראו הוא מה שאפשרת ומה שהודית בו.
וזה כל מה שדני יראה.
אז תאבדי גם אותו.
איך היה דני כילד?
הוא היה ילד טוב. ילד מקסים.
- אבל הוא תמיד היה שונה. - באיזה מובן?
רגיש מדי, אני מניחה. עדין.
העולם הוא מקום קשוח והיינו זה לזה הכול.
גב' ריד, אני נאלץ לשאול אותך כמה שאלות קשות עכשיו.
אל תמהרי לענות, טוב?
האם את מאמינה שבנך דני עבר התעללות מינית?
התנגדות.
אם היא לא חזתה במו עיניה בהתעללות, כל תשובה תהיה ספקולציה ותו לא.
כבודו, רוב מעשי ההתעללות מתרחשים בסתר וללא עדי ראייה.
אם אמו של ילד לא תיחשב כעדה מומחית
בנוגע למה שקרה לבנה בין כותלי ביתה, אז מי כן?
ההתנגדות נדחית. המשך.
גב' ריד, האם את מאמינה שדני עבר התעללות מינית?
לא.
- סליחה. אשאל אותך שוב. - אני לא מאמינה שהוא עבר התעללות.
גב' ריד, אני מבין שזה קשה לך מאוד.
אני רק רוצה להזכיר לך שאת מעידה בשבועה.
את בטוחה שלא הייתה שום התעללות?
התנגדות.
את בטוחה שלא שמעת כלום?
היא ענתה.
- את בטוחה שלא ראית... - ההתנגדות התקבלה.
גב' ריד?
לא.
אין עוד שאלות.
גב' ריצ'רדס.
אין לי שאלות, כבודו.
העדה משוחררת.
נתפזר עד מחר.
נא להוציא את המושבעים.
נא לקום.
דני, קום.
"דשדשנו בשדות הבור הנרחבים ביום אפריל גשום
נתקלנו בפונדק קטן שמצאנו יחדיו
בעל הבית נתן לנו לחם קלוי ותה ועצר לחלוק בדיחה
ואני זוכרת את אור האח
אני זוכרת את אור האח
ואתה זוכר עשן
התרוצצנו בכרי העשב כל הפעמוניות השתופפו
נרעדים ברוח הקיץ קיץ ללא סוף
שוטטנו לפלג הקטן בין מישורי גדות הנהר
ואני זוכרת עצי ערבה
אני זוכרת עצי ערבה
ואתה זוכר יבחושים
טיילנו בשוק הספרדי ב-32 מעלות בצל
ובו כל הירקות והפירות מוצגים כה מפתה
ונוכל לחלוק בזיכרון
כפי שעל כל אוהב לעשות
ואני זוכרת תפוזים
אני זוכרת תפוזים
ואתה זוכר אבק
עלי הסתיו נושרים בשלכת והחורף כמעט התחיל
אך כל האביב וימי הקיץ צחקנו עד כלות השנה
שני לבבות מאושרים שהולמים כאחד
כשאני חשבתי שאנחנו 'אנחנו'
אך היינו 'אתה ואני'"
אם אתם או מישהו שאתם מכירים זקוקים לתמיכה -
פנו ל-APPLE.COM/HERETOHELP -
תרגום: גלית אקסלרד