Zvedneš to?
Nabízejí časopisy. Obvolávají celou ulici.
Vyzvedlas mi oblek?
Už je hotový. Vyzvednu ho cestou domů.
Díky.
Už zase volal ten chlap, Stan. Řekla jsem, že jsi u pacienta.
Je obdivuhodně vytrvalý.
No nevím, zlato. Je moc těsnej.
Nepřipadá ti těsnej?
Nedíváš se.
Prý ho povolili, co nejvíc to šlo.
Ty pitomý časopisy.
Ty za mýma zádama s někým pícháš, Candy?
Haló?
Poslyš,
chci, abys ten telefon až do toho soudu nezvedala.
Rozumíš?
Fajn.
PÁTRÁNÍ PO STŘELCI
NA MOTIVY ROMÁNU 24 OSOBNOSTÍ BILLYHO MILLIGANA
PŘEPLNĚNÝ POKOJ
SPRÁVA VĚZNIC NEW YORK RIKERS ISLAND
Sullivane, nemám na to celej den.
Měla ti dát připínací kravatu. Sundáte mu je?
Vaše Ctihodnosti, dáte nám chvilku?
Pojď sem.
To je dobrý.
Není.
VĚŘÍME V BOHA
Hele.
Klid, protože na názoru žádného z lidí v téhle síni nezáleží.
Aspoň prozatím.
Přetočit. V zrcadle je to jednodušší.
Tak.
Jako bezúhonný občan.
- Můžeme. - Přiveďte porotu.
Povstaňte.
Dobré ráno. Jmenuji se Patricia Richardsová.
Jsem zástupkyně prokurátora Manhattanu a zastupuji stát New York.
Jak už vám soudce Posner řekl,
důkazní břemeno v tomto procesu nesu já.
Nesu ho s radostí.
S radostí, protože důkazy v tomto případu jsou nesporné.
Nepopiratelné.
Máme video. Máme svědky.
Jediné, co nemáme, jsou pochybnosti.
Dne 18. května tohoto roku obžalovaný Daniel Sullivan
namířil zbraň ráže .38 do davu lidí a šestkrát vystřelil.
Tři lidé byli zraněni. Zbytek měl štěstí.
Uvědomte si, že Daniela Sullivana nesoudíme za vraždu
jen díky tomu, že neumí mířit.
Patří za mříže.
Ale když jsou důkazy tak jednoznačné a nezvratné,
co asi bude dělat obhajoba?
Fakta popřít nemůžou,
takže od nich odvedou pozornost nepodloženými a neověřenými tvrzeními
o chorobě, kterou nazývají mnohočetná porucha osobnosti.
Aby bylo jasno,
žádná mnohočetná porucha osobnosti neexistuje.
Není to nic jiného než smyšlená choroba z filmu se Sally Field.
To už ho můžou vydávat za létající jeptišku.
Obhajoba viní ze Sullivanova činu jeho alter ego, jak tomu říkají.
Uznávám, že je to lákavé.
Nechtěli bychom všichni své chyby na někoho hodit?
Jízda na červenou? Hoďte to na alter ego. Nekrytý šek? Alter ego.
Nevěra?
To by asi neprošlo.
Umíte si představit,
že bychom po každém spáchaném trestném činu
mohli prostě říct „já to nebyl“?
Toto je v sázce.
Argumenty obhajoby jsou víc než zoufalé.
Jsou nebezpečné.
Podrývají totiž základní princip našeho právního řádu i naší společnosti:
osobní odpovědnost.
Odpovědnost za své činy neseme my sami.
Obžalovaný je vinen a jeho vinu je třeba potrestat.
Jinak... neexistuje spravedlnost.
Děkuji.
Pan Camisa za obhajobu.
„Nesporné. Nepopiratelné. Nezvratné.“
Říkám si, proč tu vlastně jsem.
To byla působivá úvodní řeč.
Základní principy.
O jednom takovém principu vám povím.
Je nevinen.
Platí tu presumpce neviny. Má na ni právo.
Vzhledem k tomu, co jste právě slyšeli, to zopakuji.
Takže začnu tím, že to jasně a jednoduše konstatuji jako skutečnost.
Danny Sullivan nikoho nezastřelil.
Byl tam. To přiznává.
Ale spoušť nezmáčkl.
Danny je hodný kluk, ale je nemocný.
Dámy a pánové porotci, nikdo si tu žádnou chorobu nevymýšlí.
Chápu, jak to zní.
Mnohočetná porucha osobnosti.
I já sám jsem měl zpočátku problém to pobrat.
Ale místo vtipkování o jeptiškách, což je snadné,
jsem nebyl předpojatý, což je těžké.
A o totéž teď žádám vás.
Nebuďte předpojatí.
Poslechněte si odborníky.
Poslechněte si svědky, protože potom
dospějete k nespornému, nepopiratelnému a nezvratnému závěru jako já,
totiž že Danny svou chorobu a svá alter ega neměl pod kontrolou.
Jo, má svoje alter ega.
Má je, protože mu bylo nepředstavitelně ublíženo a to ho zlomilo.
Roztříštilo to jeho mysl.
A není to nějaká propustka z vězení.
Oni jsou skuteční. A oni nejsou Danny.
Zavřít Dannyho za zločin, který spáchalo jeho alter ego,
je, jako kdybyste šli sedět za zločin, který bych spáchal já.
Dannyho onemocnění je vzácné
a způsobuje ho vystavení sexuálnímu zneužívání v dětství.
Popravdě má štěstí, že to přežil. Přežil jen díky svému onemocnění.
Chápu. Je to divné. Je to těžké.
Ale prosím, nebuďte předpojatí.
V jednom měla obžaloba pravdu.
V tomto procesu jde o odpovědnost, ale ne o tu osobní.
Jde o odpovědnost společnosti.
Je řeč o základních principech?
Co to, jak se o sebe navzájem staráme?
A jak se staráme o ty, jimž někdo ublížil a kteří jsou nejzranitelnější?
Toho kluka všichni zklamali.
Jeho rodiče, učitelé, sousedé, přátelé, jeho komunita.
Zklamali jsme ho my všichni.
Takže je teď na nás, abychom to napravili.
Nechci po vás, abyste Dannyho osvobodili.
Jen vás žádám, abyste ho ušetřili vězení
a poslali ho do nemocnice, kde se mu dostane pomoci.
Pomoci, kterou potřebuje. To je na naší odpovědnosti.
Děkuji.
Dáme si 15minutovou přestávku a pak předstoupí svědkové obžaloby.
Pane, odveďte prosím porotu.
Byl jsi docela dobrej.
Jo? To nestačí.
Do háje. Candy mi nezvedá telefon a ignorovala předvolání, což je trestný.
Bojí se. Cítí vinu. Je to taková hanba, že si to možná ani nepřizná.
Popravdě je mi u prdele, jak se cítí.
Rozsudek závisí na té diagnóze.
A ta závisí na tom, jestli dokážeme, že Dannyho někdo zneužíval.
Teď jsem to tam říkal.
Jestli to nikdo nedosvědčí, tak jsme namydlení.
Nic nezmůžu. Klient kvůli tomu svýmu divadýlku vypovídat nemůže.
- To byl Jack. Ne Danny. - Tak ať.
Zneužívání popře a přizná se.
- Což by bylo špatný. - To moc dobře vím.
- Co ty? - Já jeho zneužívání dosvědčit nemůžu.
Danny mi přísně vzato neřekl, že by ho někdo zneužíval.
- Jenom Adama? - Jenom Adama.
Já... To je na hovno.
Co budeme dělat?
Musíš ji přesvědčit.
Ale to není na mně, Stane.
Proboha, nemá máma svoje dítě milovat?
Nemusí.
Ale nám to pomůže.
- Co? - To, že ona jeho miluje.
Předvoláváme Marlina Reida.
Jak byste popsal svůj vztah s nevlastním synem?
Jako napjatý, i když to přiznávám nerad.
Víte, já nejsem dokonalý.
A možná jsem na něj občas byl moc přísný.
Jindy možná zase málo.
Děcka, který potkávám v Ostervillu, většinou pravýho tátu nemají.
A já jsem chtěl Dannymu tátu nahradit.
Co Osterville? Je to náročná práce?
Naplňující. Ty děcka to nikdy neměly jednoduchý.
Nevěřili byste, co si doma nebo na ulici vytrpěli.
Jistě, udělali chyby.
Ale na své práci mám rád to, že to jsou ještě děti
a ještě není pozdě na to, aby našly cestu zpátky.
Myslíte si to i o Dannym?
Já Dannyho nikdy neodepíšu, ale on už dítě není.
Tušíte, vzhledem k vašem vztahu, proč udělal, co udělal?
To vážně nevím.
Pravdou je, že u Dannyho není žádné „proč“.
Když vyvolával rvačky ve škole, okrádal mě,
prodával drogy nebo je užíval, tak „proč“...
Odpověď je prostě Danny.
Poslední otázka, pane Reide.
Poté co jste byl postřelen,
udal jste nevlastního syna na policii?
- Ne. - Proč ne?
Protože jsem ho chtěl ochránit.
Protože ho navzdory všemu...
mám rád jako vlastního.
Další otázky už nemám.
První den u soudu byl dramatický. Devět svědků
identifikovalo Sullivana jako střelce.
Včetně jeho otčíma, vychovatele z polepšovny Marlina Reida.
Cílil na vás?
To nevím. Ale to nejdrsnější, co se naučíte...
Hezky to voní.
Ještě 20 minut.
Jak na tom byl?
Byl hubenej. Nevím. Nemluvili jsme spolu.
Jak jsem vypadal?
- Děláš si srandu? - Co?
Chci se zachovat správně.
On na mě vystřelil, Candy.
Ježíši.
Jdu se osprchovat.
Přestaňte mi volat. Vypovídat nebudu.
Mami?
Danny.
Chtěla jsem přijít.
To je dobrý.
Promiň.
Ty za to nemůžeš.
Promiň.
Ta choroba ani neexistuje.
Je to jen okrajová teorie, kterou rozšířil televizní film.
A co si o Dannym myslíte?
No, řeknu vám to, co jsem řekl porotě.
Podle mě je pan Sullivan simulant.
Jedná tak, aby unikl trestněprávním důsledkům.
Laicky řečeno? Pro lidi u obrazovek.
Hraje to, aby nemusel do vězení.
Domlouval jsem mu.
Jak to šlo?
Ne zrovna ideálně.
Dal mi ránu pod pás, zlomil mi nos, a stejně mi ji ukradl.
Zkusil jste zbraň získat zpět?
Jo. Šel jsem k němu domů. Byl jsem nasranej.
Ale dobře jsme se znali. Myslel jsem, že se domluvíme.
Ale sotva jsem ho pozdravil, napadl mě baseballkou.
Pak na mě vystřelil.
- Další otázky nemám, Ctihodnosti. - Pane Camiso.
Mám jen jednu otázku. Pane Ruizi, znáte Dannyho už léta.
Připadal vám někdy normální?
Normální?
Ten kluk je cvok. Většího blázna neznám.
Další otázky nemám.
Bála jsem se.
Takhle jsem Dannyho neznala.
Pak se ozval výstřel.
Co jste si v tu chvíli pomyslela?
Že ho zabil.
Věřila jste, že je Danny Sullivan schopen vraždy?
V tu chvíli ano.
Další otázky nemám.
Zdravím, Annabelle.
Byl k vám Danny někdy hrubý?
Ne.
- Připadala jste si někdy ohrožená? - Ne.
Byl zlý? Surový?
Ne. Nikdy.
A jaký byl ten Danny, kterého jste znala? Váš přítel.
Byl milý.
Byl tichý. Stydlivý.
Většinou.
- Většinou? - Jo, někdy zas tak stydlivý nebyl.
Byl tak trochu roztěkaný.
Ukážu svědkyni předmět doličný číslo čtyři.
Prosím.
Poznáváte tu malbu?
To maloval Danny.
Jste to vy?
Jo.
Je dobrá.
Jo, je dobrá.
Danny vás měl fakt rád, viďte?
Já jeho taky.
Na začátku výpovědi...
Myslím tu noc s panem Ruizem.
...jste řekla: „Takhle jsem Dannyho neznala.“
Jak jde ta noc, tamten Danny, dohromady s chlapcem, kterého jste znala?
Který byl milý a tichý, nikdy ne hrubý, občas stydlivý.
S tím, co namaloval tohle.
Nezdá se to být tentýž člověk, že?
Ne.
Další otázky nemám.
- Stát žádá o doplnění. - Prosím.
Pokud víte, bylo za tu dobu, co Dannyho znáte, střetnutí s panem Ruizem
jediným případem, kdy byl Danny Sullivan agresivní?
Námitka, irelevantní.
Ptám se na násilnickou minulost obžalovaného.
Zamítá se.
Bylo střetnutí s panem Ruizem jediným případem,
kdy byl Danny Sullivan agresivní?
Ne.
Na střední jsem měla kluka Billa.
Danny žárlil.
Pěkně ho zřídil. Musel do nemocnice.
I jeden další.
Myslela jsem, že to bylo kvůli Billovým nadávkám.
Možná zaslouženě.
Teď už si nejsem jistá.
Další otázky nemám.
Budou na vašeho syna čekat u bočního vchodu.
Takové fotky zadrženého se zřejmě dobře prodávají. Dvakrát za den.
Chcete ho vidět? Obejdeme to.
Ne. Takhle ne.
Ráda vás tu vidím.
Za rohem je jeden špinavej bar. Chodí tam právníci, ale teď se to dá.
Nevím, co po mně všichni chcete.
Řekni, žes ji přemluvila.
Přišla, ne? To je pokrok.
Na pokrok není čas.
Dělají z něho kluka, co šel po hrozně milým otčímovi,
ohrozil přitom hromadu nevinných lidí
a teď předstírá, že slyší hlasy, aby ho nezavřeli. Zní to dost přesvědčivě.
Na čí jsi straně?
Na té, co prohrává. Můžu ještě přestoupit?
Takže ona dneska viděla svý dítě u soudu. A vrátí se domů za manželem.
Zůstane s ním.
Bože, jak je to vůbec možný?
Třeba holt lidi sami neumějí přežít.
Víš, že jsou v mozku chemické receptory,
které se aktivují při mezilidském kontaktu?
- Jo? - Doopravdy se aktivují proto,
abychom měli pocit bezpečí.
Jenže někdy jiní lidi představují nebezpečí.
Jo, to bych řekl.
Neřekneš vtip o bývalé manželce?
Uvažoval jsem o tom.
Ale pokračuj.
Lidi si navzájem ubližují celou řadou způsobů.
Jo, to by ses divila.
Příliš velká bolest ve vzácných případech jako u Dannyho poškodí mysl.
Ale většina lidí si najde běžné způsoby, jak bolest tišit.
Chlast a drogy, sex, což aktivuje ty receptory.
- Funguje to. - Stejně jako zůstat s tím člověkem,
protože už tu bolest aspoň znáš.
Jestli chceš slyšet můj názor, tak pokud tě nějaký vztah může zničit,
může tě jiný vztah uzdravit.
Nechceš říct, že to vyřeší láska?
Vlastně jo.
Je to jak ten příběh o šípech, co vyprávěl Jack.
Strach z bolesti je horší, než kdy byla ta bolest sama.
Myslíš toho smyšlenýho Jacka?
Jo.
Bolest jsme zažili všichni. Někdo větší.
A můžeme mít sklony zůstávat v nezdravých vztazích.
Receptory jsou aktivované a my nechceme riskovat ztrátu toho, co máme.
Ukaž.
I kdybychom místo toho našli něco lepšího, zdravějšího.
Raději zůstáváme s bolestí, kterou známe, než abychom trpěli znovu.
Ale máme na vybranou.
Na vybranou máme vždycky.
Akorát na to nesmíme zapomínat.
Musíme mít na paměti, že nám lidi můžou ubližovat,
ale můžou nám i pomáhat.
Že když požádáme o pomoc a přijmeme ji,
tak té bolesti unikneme.
Ale není to jednoduché.
Je to těžké.
JEDEŠ DOMŮ DO USA
Děsivé.
Musíme mít odvahu jako Danny
a o tu pomoc si říct.
Nemusíme být sami.
Zhasínáme.
Znali jsme se z klubu na 37. ulici.
Povězte mi o ní. Jaká byla?
Ariana byla výjimečná.
Ty její pohyby. Její úsměv.
Přímo zářila.
Chtěl s ní být každý.
Kluci i holky. A ona to věděla. Využívala toho.
Pane Williamsi, vidíte Arianu v této soudní síni?
Ne.
Ne?
On už totiž Arianou není. Už ne.
Jak to víte?
Je úplně jiný.
Třeba to, jak sedí. Je celý schoulený.
A jeho oči, které všechno prozradí.
Ariana mívala kamennou tvář.
Byla jak ledová královna.
Danny je navíc na ženský.
Takže Dannyho znáte? Viděli jste se?
Seznámili jsme se nedávno ve vězení.
Četl jsem o něm v novinách a zajel jsem tam.
Asi jsem to chtěl pochopit.
A co jste v tom vězení našel?
Cizího člověka.
Pane Williamsi, měli jste sexuální vztah?
- Měl jsem ho s Arianou. - Neptám se, jak si obžalovaný říkal.
- Ptám se, jestli... - Námitka. Odpověděl.
Zamítá se.
Můžu to popsat barvitěji, jestli chcete.
Ano, měli.
- Kde? - Námitka, irelevantní.
Zajímá mě pravá povaha jejich vztahu.
Zamítá se.
Kde?
Na pánech.
Jak romantické.
Nemohl tam kdokoli vejít?
Setkávali jste se všem na očích?
Bývali jsme v kabince.
Pane Williamsi, nikdy jste spolu nešli na jídlo.
- Nebyl jste u něj doma. - Ne.
- Znáte jeho přátele? - Ne.
- Rodinu? - Ne.
Ty nejintimnější chvilky se odehrávaly v kabince na toaletách.
Jak dobře toho muže asi znáte?
Žádného „muže“.
Byla to jen Ariana a tu jsem znal.
Chodí do těch klubů, které navštěvujete, i utajení gayové?
- Muži s tajemstvím. - Jistě.
Jak můžete vědět, že Ariana nebyla jen falešné jméno?
Zástěrka. Lež.
Zvu vás.
Pane Camiso...
Stane. A mám tady otevřený účet. Řekni jí to.
Jo, dluží mi.
Chodím sem často. O nic nejde. Prosím.
My prohrajeme, Candy.
Mnohočetnou poruchu osobnosti způsobuje jediná věc
a my nemáme jak dokázat, že k ní došlo.
Danny navíc popírá, že by se něco stalo.
Jako kdyby trpěl válečnou neurózou a přísahal, že nebyl ve válce.
Stojí na tom celá obhajoba.
Tak na to jdete špatně.
- Candy... - A měli jste s tím počítat.
Proč myslíte, že vám pořád volám?
Volání není žádná právní strategie.
A předvolal jsem vás, což je.
A vy nic.
To klidně může být pohrdání soudem.
Podívejte se. Prosím, poskytněte tu výpověď.
Řekněte jim, co se mu stalo.
Uvědomujete si vůbec, jaké to je obvinění?
- Váš manžel je nemocný. - Vůči němu ne. Vůči mně.
To si pište, že soudem pohrdám.
Lidská mysl je pozoruhodná. Je schopná pozoruhodných proměn.
Nemění se jen hlasy, ale i tělo. Dovednosti.
Hra na hudební nástroj, šachy, cizí jazyk, pozitivní energie.
To všechno nelze jen předstírat.
Ti lidé jsou z různého prostředí.
Různé rasy. Různého věku.
Diagnózou, která představuje sociální stigma, nic nezískají.
Ta porucha existuje.
A neumíme si ani představit, jak pacienti s mnohočetnou poruchou osobnosti trpí.
- Zaslouží si empatii a soucit. - A jak trpí?
Nemůže si další osobnosti vymyslet kdokoliv?
Zdroje hovoří jasně. Diagnóza závisí na tom,
zda pacienti v dětství prožili vážné trauma.
Většinou sexuální.
V době, kdy jsou nejzranitelnější a potřebují největší ochranu,
je někdo zradí. Většinou někdo, komu důvěřovali.
Dětská mysl tohle nemůže zvládnout.
Tolik rozporů nedokáže zpracovat.
A tak se psychika naruší a vznikne první alter ego.
Dítě se vzdálí.
Přijde někdo nový.
Někdo, kdo je schopen se v tom děsivém světě lépe orientovat.
A tím to začne.
Je to obranný mechanismus proti příšerné, nepředstavitelné bolesti.
Povězte mi o Dannym.
Seznámili jsme se na polici po jeho zatčení.
- Nebyl to Danny, ale Jonny. - A kdo je Jonny?
Jedno z Dannyho alter eg. Je to doslova mistr úniků.
Takže zároveň s pouty se objevil Jonny.
A tento popis
Dannyho takzvaných osobností jsou fakta, nebo spekulace?
Je to můj klinický úsudek.
Řekl vám Danny, že si myslí, že má víc osobností?
Ne, ale to...
Nedozvěděl se o té možnosti právě od vás?
Ano, protože jeho příznaky té diagnóze odpovídaly.
To tvrdíte vy.
Ale jde vám o hodně.
- Jak to myslíte? - Kdo vás a váš výzkum platí?
Většina mojí práce je financována z grantů.
- Třeba z Reilingova? - Ano.
- Ten loni doběhl. - Ano.
A neodmítla univerzita náhodou vaši žádost o další financování?
Na všechny se nedostane, ale na jaře požádám znovu.
- Máte definitivu? - Příští rok.
Takže vám došly peníze,
končí vám velký grant a nevíte, zda dostanete definitivu.
Dalo by se říct, že to je zlomový bod vaší kariéry?
- Námitka. - Beru zpět.
Dalo by se říct, že takto sledovaný případ by pro vás mohl být úžasnou příležitostí?
Příležitostí se proslavit.
- Nevnímám pacienty jako příležitost. - Ne?
A proč jste tedy na tu policii šla?
Protože jste měla sexuální poměr s detektivem,
- který vám o tom řekl? - Námitka.
Připouští se. Pozor.
Beru zpět.
Proč jste za obžalovaným dál jezdila na Rikers Island?
Právníci, kteří se takhle chovají ke klientům, mají svou přezdívku.
- Pijavice. - Námitka.
- Připouští se. - Řeknu to jinak.
Když jste na tu policejní stanici přišla, v co jste doufala?
Nedoufala jsem v nic.
Je mi líto, ale nemůžu tomu uvěřit.
Někdo vám na něj dal tip. Vy jste všeho nechala.
Jela přes půlku Manhattanu.
- Čím? Autobusem? Metrem? - Metrem.
Chcete říct, že jste v tom metru nedoufala, že to bude on?
Případ, který vás proslaví. Na celonárodní scéně.
- Vůbec. - Námitka.
Ale vyšlo to.
Ctihodnosti, ji tady nesoudíme.
Připouští se. Pokračujte, prosím.
Dobře, paní doktorko. Poslední otázka.
Podle obhajoby...
Podle vás je příčinou Dannyho takzvané mnohočetné poruchy osobnosti
sexuální zneužívání v dětství.
Řekl vám na některém z těch setkání,
že byl sexuálně zneužíván?
Paní doktorko, řekl vám někdo
nebo prohlásil sám obžalovaný, že byl sexuálně zneužíván?
Odpověď zní ano, nebo ne.
Paní doktorko?
Ne.
Další otázky nemám.
Paní doktorko?
Co nám k tomu řeknete?
Jak to vysvětlíte?
Tak vy jste ho využila?
Candy, tak to vůbec není.
A Camisa? Neví si rady.
- Je to dobrý právník. - Přidělený.
Dělá, co může.
Je na zhroucení.
A kdo ne?
- Proč jste přišla? - Vím, jak to dopadne. Koho obviníte.
Ale to je nesmysl. To vy jste ho zklamali.
Candy, já...
Udělala jsem pro vašeho syna všechno.
Rve mi to srdce. Ale svědomí mám čisté.
- Já taky. - Kdyby to tak bylo, nešla byste za mnou.
A mýlíte se.
Vás bych z toho nikdy nevinila. Nikdy.
Kecy.
Měla jsem pacientku Annu. První rok praxe.
Annu šestkrát znásilnilo šest různých mužů v průběhu osmi let.
A Candy, bylo jí 19.
Jak to vysvětlit?
Je to takový jev. Příšerný jev.
Oběti to zneužívání přežijí.
Uniknou tomu, jen aby je znovu zneužíval někdo další.
A když ty příběhy poslouchám, říkám si: „Bože, chudáci.
Nikdo na světě neměl větší smůlu.“
Ale o smůlu nejde.
Je to ujetá hříčka přírody.
Jako děti jsou nuceni do sexuálního vztahu.
Jsou zvyklí, že jim někdo ubližuje.
Predátoři si kořist hledají velmi zdatně.
Vnímají signály, které nikdo jiný nevidí.
Můžou být chemické, psychologické, behaviorální, neverbální.
Pro ně jsou to neonové nápisy.
A pak je tu fakt, který je ze všeho nejdůležitější.
Oběť nemá nic z toho pod kontrolou.
Oběť za nic z toho nemůže.
Vy s Dannym jste byli kořist
a Marlin jistě není první predátor ve vašem životě.
Vy za to nemůžete.
Je mi vás nesmírně líto.
Protože jste nic špatného neprovedla.
Takže ne. Vás bych nevinila.
Z ničeho.
Ale doufala bych, že když budete vypovídat,
tak si to možná konečně přestanete vyčítat.
Marlin.
Chápete, co po mně chcete?
Vina nebo smutek...
S čím dokážete žít?
Děláš moc často slaninu. Ta mi škodí.
Dělám ji, protože ji máš rád.
Jo, ale mám rád i život. Tak uber.
Přiznejme si to. Měl bych zhubnout.
Navzájem se o sebe postaráme.
Měj se.
Ahoj, zlato.
Říkal jsem si, že se na tebe zajdu podívat.
Nejsem hlupák, Candy. Vím, proč tu jsi. Vím, co řekneš.
Ani ti v tom nebudu bránit.
Dělej si, co chceš.
Ale nesplnil bych povinnost manžela, kdybych ti neřekl, že to, co jim povíš...
ta hrozná lež ti okamžitě změní život.
Lidi v obchodě budou zírat a celý město si bude šuškat.
„Co je to za matku, že to dovolila?“
Přijdeš samozřejmě o manžela.
Přijdeš i o práci a nakonec i o domov.
Ale hlavně zničíš iluzi toho, kdo jsi.
A tak všichni uvidí jenom to, co jsi dovolila a co jsi schvalovala.
Uvidí to i Danny.
Takže přijdeš i o něj.
Jaký byl Danny jako malý?
Byl to hodný kluk. Byl milý.
- Ale odjakživa byl jiný. - Jak jiný?
Asi moc citlivý. Křehký.
Svět je drsný a my jsme měli jenom jeden druhého.
Paní Reidová, musím vám položit několik náročných otázek.
S odpovědí nemusíte spěchat.
Myslíte si, že váš syn Danny byl někdy sexuálně zneužíván?
Námitka.
Pokud u toho osobně nebyla, její odpověď bude pouhá spekulace.
Vaše Ctihodnosti, zneužívání většinou probíhá beze svědků.
Pokud matku nelze považovat za svědka toho,
co se doma dělo jejímu synovi, tak koho?
Zamítá se. Pokračujte.
Paní Reidová, myslíte si, že byl Danny sexuálně zneužíván?
Ne.
- Promiňte, zeptám se znovu. - Zneužíván nebyl.
Paní Reidová, chápu, že to pro vás je těžké.
Připomínám vám, že jste pod přísahou.
Určitě nedocházelo k žádnému zneužívání?
- Námitka. - Nic jste neslyšela?
Odpověděla.
- Neviděla... - Připouští se.
Paní Reidová?
Ne.
- Další otázky nemám. - Paní Richardsová?
Nemám žádné otázky.
Svědkyně může odejít.
Odročíme to na zítra.
Odveďte porotu, prosím.
Povstaňte.
Danny, vstaň.
Šli jsme přes vřesoviště, zrovna byl deštivý duben.
Objevili jsme útočiště v penzionku malém.
Tam dostali jsme toust a čaj, majitel nás bavil.
Na oheň v krbu vzpomínám.
Ty kouř sis vybavil.
Po louce jsme pobíhali, přes zvonky zohýbané.
V letním vánku se houpalo to léto nekonečné.
Potom jsme přišli k potůčku tam mezi řekami.
A já na vrby vzpomínám.
Já na vrby vzpomínám.
A ty na komáry.
Prošli jsme se po tržnici, bylo na padnutí.
Ovoce a zelenina lákaly ke koupi.
Vzpomínku máme společnou
po správných líbánkách.
Na pomeranče vzpomínám.
Tys viděl jenom prach.
Listy se k zemi snášejí, zima je skoro tu.
Na jaře a v létě jsme se však nasmáli spolu...
Dvě srdce jako jedno jsou.
Já myslela, že my jsme „my“.
Však my jsme „já a ty“.
POTŘEBUJETE-LI VY NEBO VAŠI BLÍZCÍ POMOC, NAVŠTIVTE APPLE.COM/HERETOHELP
Překlad titulků: Kristina Himmerová