Няма ли да вдигнеш?
Продават списания. Звънят из квартала.
Взе ли ми костюма?
- Готов е. Ще го взема на връщане. - Благодаря.
Онзи Стан пак звъня. Казах, че си с пациент.
Не се отказва лесно.
Не знам, скъпа. Леко ми е впит.
Не ти ли изглежда впит?
- Не гледаш. - Не могат да го отпуснат повече.
Проклетите списания.
Изневеряваш ли ми, Кенди?
Ало?
Не искам да вдигаш, докато не свърши процесът.
Разбра ли?
Добре.
ТЪРСИ СЕ СТРЕЛЕЦЪТ ОТ ЦЕНТЪРА "РОКФЕЛЕР"
ПО МОТИВИ ОТ КНИГА НА ДАНИEЛ КИЙС
ОСТРОВ РАЙКЪРС
НЮЙОРКСКА ИЗПРАВИТЕЛНА ИНСТИТУЦИЯ
Съливан, по-живо.
Казах й да вземе с клипс. Махнете белезниците.
Г-н съдия, ще ни дадете ли минутка?
Ела насам.
- Добре си е. - Не е.
Така.
Спокойно, няма значение какво мислят всички тук.
Поне засега.
На огледало е по-лесно.
Готово. Вече изглеждаш като образцов гражданин.
- Готово, г-н съдия. - Поканете журито.
Станете.
Добро утро. Казвам се Патриша Ричардс.
Окръжен прокурор на Манхатън съм, представлявам щата Ню Йорк.
Както съдия Познър вече каза, от мен се иска да докажа обвиненията.
Няма проблем.
А няма, защото доказателствата по случая са неоспорими.
Категорични.
Има видеозапис. Има свидетели.
Единственото, което няма, е съмнение.
На 18 май тази година обвиняемият Даниъл Съливан
насочва пистолет 38-и калибър към тълпа и стреля шест пъти.
Трима са ранени. Другите са извадили късмет.
Това не е дело за убийство само защото Даниъл Съливан е лош стрелец.
Мястото му е зад решетките.
При толкова неопровержими доказателства сигурно се питате как ще го защитят.
Няма как да отрекат фактите,
затова ще ви отклонят вниманието с безпочвени твърдения
за диагноза, която наричат "множествено разстройство на личността".
Държа да поясня, че подобно заболяване не съществува.
Това е измислица от филм със Сали Фийлд.
Може и летяща монахиня да го изкарат.
Защитата приписва действията му на "другите му самоличности".
Разбирам, че е удобно.
Всички искаме друг да ни е виновен.
Минал си на червено? Не бях аз. Подписал си празен чек? Не бях аз.
Изневерил си?
А сега де!
Представяте ли си съдебната ни система, ако след всяко престъпление,
човек може просто да каже: "Не бях аз."?
За това говорим.
Аргументите на защитата са не само отчаяни, а направо опасни.
Те подкопават основния принцип и на съдебната система, и на обществото:
личната отговорност - всички сме отговорни за действията си.
Обвиняемият е виновен и трябва да си понесе наказанието.
Иначе няма как да има справедливост.
Благодаря ви.
Г-н Камиса, слушаме защитата.
Неоспорими. Категорични. Неопровержими.
Да се чуди човек аз защо съм тук.
Речта на обвинението си я биваше.
Основни принципи.
Ами ето ви основен принцип.
В очите на закона той е невинен до доказване на противното.
Не е зле да ви го припомня след това, което чухте.
И нека ви кажа кратко и ясно.
Дани Съливан не е застрелял никого.
Бил е там. И го признава.
Но не той е дръпнал спусъка.
Дани е добро хлапе, но е болен.
Дами и господа, това не е измислено заболяване.
Знам как ви звучи. Множествено разстройство на личността.
И на мен ми беше трудно да повярвам.
Но вместо да се подигравам, което е най-лесното,
подходих непредубедено, което е трудно.
Това искам и от вас.
Подходете непредубедено.
Изслушайте експертите и свидетелите
и ще достигнете до същото категорично заключение като мен.
А то е, че Дани не е контролирал болестта и другите си самоличности.
И да, има други самоличности,
защото са му се случили ужасни неща, които са го съсипали.
Съзнанието му се е раздробило.
Това не е постановка, за да отърве затвора.
Те са реални. И не са Дани.
Да иде в затвора за нещо, извършено от другите му самоличности,
е все едно да затворят вас за престъпление, което съм извършил аз.
Заболяването на Дани е рядко.
Дължи се на това, че с него са блудствали като дете.
Има късмет, че е оцелял. Заболяването му е помогнало да се справи.
Разбирам, че звучи странно. И невероятно.
Но, моля ви, подходете непредубедено.
Обвинението има право за едно.
Става дума за отговорност, само че не лична,
а на цялото общество.
Говори ви се за основни принципи? Добре. Как се грижим един за друг?
Как се грижим за пострадалите и уязвимите около нас?
Всички са обърнали гръб на това хлапе.
Родителите, учителите, съседите, приятелите, общността.
Всички сме му обърнали гръб. И сега трябва да поправим грешката си.
Не ви карам да го пуснете на свобода.
Моля ви само да му спестите затвора
и да го пратите в лечебно заведение, за да получи помощ.
Помощта, от която има нужда. И от нас зависи да я получи.
Благодаря ви.
След 15 минути продължаваме със свидетелите на обвинението.
Изведете съдебните заседатели.
- Беше доста добър. - Това няма да помогне.
Да му се не види! Знаеш ли, че Кенди не ми вдига?
- А пренебрегването на призовка е подсъдно. - Уплашена е. И виновна.
Срам я е да признае даже пред себе си.
Мислиш ли, че ми пука как се чувства? Присъдата зависи от диагнозата.
Трябва да докажем на журито, че Дани е бил насилван.
Казах го и вътре. Ако нямаме свидетел, край.
А не мога да призова клиента си заради тъпотиите му на изслушването.
- Онова беше Джак, не Дани. - Все тая.
Ще отрече блудството и ще признае престъплението.
- Това не ни помага. - Наясно съм.
- А ти? - Няма как аз да свидетелствам.
На практика Дани не ми е казвал, че е бил насилван.
- Само за Адам? - Да.
Безполезно.
- Какво ще правим? - Трябва да убедиш майката.
Не зависи от мен, Стан.
- Не е ли длъжна да обича детето си? - Не.
Но в нашия случай е предимство.
- Кое? - Че го обича.
Обвинението призовава Марлин Рийд.
Какви са отношенията ви с доведения ви син?
Обтегнати, за жалост.
Вижте, не съм идеален.
Някой път може да съм бил твърде строг с него.
Друг път недостатъчно строг.
Хлапетата, които попадат в "Остървил", често не са имали истински баща.
Искаше ми се Дани да има.
Тежка ли е работата ви в "Остървил"?
Да, но си струва. На тези деца им е било много трудно.
Няма да повярвате какво са преживели и вкъщи, и на улицата.
Да, сгрешили са.
Но хубавото на работата ми е, че са още деца
и могат да се върнат в правия път.
Това важи ли за Дани?
Никога не бих се отказал от Дани, но той вече не е дете.
Имате ли представа защо е стрелял по вас?
Честно казано, не. Не разбирам подбудите на Дани.
Нито защо се биеше в училище, нито защо крадеше от мен,
нито защо стана дилър и наркоман.
Той си е такъв.
Последен въпрос, г-н Рийд.
След като доведеният ви син стреля по вас, вие докладвахте ли го на властите?
- Не. - А защо?
Исках да го предпазя.
Защото, независимо от всичко,
го обичам като собствен син.
Нямам повече въпроси.
Драматично начало в съда - деветима свидетели потвърдиха,
че Съливан е стрелецът от центъра "Рокфелер".
Включително пастрокът му, педагогическият съветник Марлин Рийд.
- Вие ли сте били мишената? - Не знам, но най-трудно е да...
- Ухае вкусно. - Трябват му още 20 минути.
Той как ти се стори?
Отслабнал. Не знам, не говорихме.
Аз как изглеждах?
- Шегуваш се, нали? - Какво?
Опитвам се да постъпя правилно. Той стреля по мен, Кенди.
Боже.
Ще си взема душ.
Спри да звъниш. Няма да свидетелствам.
Мамо?
Дани.
Исках да ида да те видя.
Няма нищо.
- Съжалявам. - Миличък, вината не е твоя.
Съжалявам.
Това не е истинска диагноза, а ексцентрична теория от филм.
- Вие как преценявате Дани? - Ще повторя казаното в съда.
Смятам, че г-н Съливан е злосторник и иска да избегне съдебна отговорност.
По-просто казано?
Преструва се, за да отърве затвора.
- Опитах се да го вразумя. - И как мина?
Не много добре.
Нападна ме изневиделица, счупи ми носа и все пак го открадна.
- После поискахте ли си пистолета? - Да, отидох у тях, бях ядосан.
Знаем се. Мислех, че може да се разберем.
Но той ме посрещна с бухалка от вратата. После стреля по мен.
- Нямам повече въпроси, г-н съдия. - Г-н Камиса.
Да, само един въпрос, г-н Руис. Познавате Дани от години.
- Някога държал ли се е нормално? - Нормално?
Пълна откачалка е. Най-лудият тип, когото познавам.
Нямам повече въпроси.
Уплаших се.
Не бях виждала Дани такъв.
- После чух изстрела. - И какво си помислихте?
Че го е убил.
Смятахте, че Дани Съливан е способен на убийство, така ли?
В онзи момент, да.
Нямам повече въпроси.
Здравей, Анабел.
- Дани проявявал ли е насилие към теб? - Не.
- Да си се чувствала застрашена? - Не.
- Лошо държане? Посегателства? - Не. Никога.
А какъв беше Дани? Приятелят ти.
Беше мил.
Мълчалив. Обикновено срамежлив.
- В смисъл? - Понякога беше отракан.
Непоследователен.
Позволете да се позова на доказателство номер четири.
Разрешавам.
- Виждала ли си тази рисунка? - Да, Дани я нарисува.
- Това ти ли си? - Да.
Хубава е.
Да, хубава е.
Дани те е харесвал, нали?
И аз го харесвах.
Като говореше за нощта с г-н Руис, ти каза:
"Не бях виждала Дани такъв".
Как ти се връзва онази нощ с Дани, когото познаваш?
Мил, мълчалив, без прояви на насилие, ту срамежлив, ту отракан.
Момчето, нарисувало това.
Не звучи като същия човек, нали?
Не.
Нямам повече въпроси.
- Обвинението има въпрос. - Задайте го.
Знаете ли дали случката с г-н Руис
е единствената проява на насилие на Дани Съливан?
Възразявам, няма връзка.
- Изяснява предишни прояви. - Отхвърля се.
Това ли е единствената проява на насилие на Дани Съливан?
Не.
В гимназията излизах с едно момче - Бил. Дани взе да ревнува.
Преби го. Вкара го в болница. Него и още едно момче.
Тогава си мислех, че е инцидентна случка. Донякъде Бил си го заслужаваше.
Сега не съм сигурна.
Нямам повече въпроси.
Репортерите причакват сина ви на страничния изход.
Извеждането на задържания продава. Нищо че е по два пъти на ден.
Да ви заведа ли да го видите?
Не, не искам така.
Поне дойдохте.
На ъгъла има бар. Адвокатите висят там, но в този час не е пълно.
Не знам какво искате всички от мен.
- Кажи ми, че си я убедила да свидетелства. - Дойде, нали? Това е напредък.
Нямаме време да чакаме.
Те изкараха, че хлапето е погнало милия си пастрок,
стреляло е по невинни хора,
а сега се прави, че чува гласове, за да отърве затвора.
- И бяха убедителни. - На чия страна си, Стан?
На губещата. Късно ли е да сменя?
И какво, тя вижда детето си на процеса и после се връща у дома при него?
Да живее с него.
Как е възможно?
Може би не сме създадени да оцеляваме сами.
В мозъка ни има рецептори, които се активират при човешко взаимодействие.
- Така ли? - Карат ни да се чувстваме в безопасност.
Само че другите хора невинаги са безопасни.
Така си е.
- Очаквам да пуснеш шега за бивши съпруги. - Няма.
И какво?
- Хората се нараняват по много начини. - Представа си нямаш.
В редки случаи болката разбива психиката, като при Дани.
Повечето хора намират прозаични начини да избягат от нея.
Пиене, дрога, секс - те активират същите рецептори.
- И помагат. - Да, също и оставането с насилника.
Там болката ни е позната.
Според мен, ако връзка може да те сломи,
понякога може и да те излекува.
- Казваш, че любовта е отговорът, така ли? - Това казвам.
Като това със стрелите, което Джак е разказал на Дани.
Страхът от болката е по-лош от самата болка.
- Джак? Въображаемият Джак ли? - Да.
Всеки е бил нараняван в някаква степен.
Затова понякога сме склонни да оставаме с вредни за нас хора.
Рецепторите в мозъка ни казват да не рискуваме това, което имаме.
Ела тук.
Макар да можем да намерим нещо по-добро за нас.
Предпочитаме познатата болка пред риска да ни наранят пак.
Но имаме избор.
Винаги имаме избор. Стига да искаме да го правим.
Защото другите могат да нараняват, но могат и да ни помагат.
Да поискаш помощ и да допуснеш някой да ти я даде,
е изход от болката.
Не че е лесно.
Трудно е.
Ужасяващо.
И ние като Дани трябва да сме смели и да поискаме помощ.
- Не е нужно да се борим сами. - Гасим лампите.
Запознахме се в клуб "Дансетерия".
Разкажете ни за нея. Каква беше?
Ариана беше уникална.
Движенията й. Усмивката й.
Имаше излъчване.
Всички искаха да са с нея. Момчета, момичета.
И тя се възползваше.
Г-н Уилямс, виждате ли Ариана в тази зала?
Не.
Не?
Вижте, той не е тя. Вече не.
- Как разбрахте? - Съвсем друг е.
Как седи - свит и невзрачен.
И очите му, те казват всичко.
Ариана имаше безизразно лице. Не показваше емоции.
Да не говорим, че Дани е хетеро.
- Значи познавате Дани? - Запознахме се неотдавна в "Райкърс".
Видях статията във вестника и отидох. Исках да разбера.
И кого открихте в "Райкърс"?
Непознат.
Г-н Уилямс, имали ли сте сексуални отношения с обвиняемия?
- Имах връзка с Ариана. - Не питах как се е представил.
- Питах имахте ли сексуална... - Възразявам. Вече отговори.
Отхвърля се.
Мога да задам въпроса си и по-цветисто.
Да, имахме.
- Къде? - Възразявам, няма връзка.
Изяснява естеството на връзката им.
Отхвърля се.
- Къде? - В мъжката тоалетна.
В мъжката тоалетна.
Колко романтично.
Където всички влизат и излизат?
- Правехте секс пред всички? - Влизахме в някоя от кабинките.
Г-н Уилямс, не сте се хранили заедно.
- Не сте ходили у тях, нали? - Не.
- Познавате ли приятелите му? Семейството? - Не.
Най-интимните ви моменти са от тоалетната.
Колко добре познавате този мъж?
"Този мъж" го нямаше. Познавах само Ариана.
В тези клубове има ли прикрити гейове?
- Потайни мъже? - Има.
Тогава откъде знаете, че Ариана не е просто псевдоним?
Прикритие. Лъжа.
- Аз черпя. - Г-н Камиса.
- Стан. Имам сметка. Кажи й, Сам. - Наистина ми дължи пари.
Често идвам тук. Моля те.
Ще загубим, Кенди.
Множественото разстройство на личността се причинява от едно нещо.
Не можем да докажем, че то се е случило. По-лошото е, че и Дани отрича.
Като ветеран, който се кълне, че не е бил на война.
- А цялата ни защита зависи от това. - Значи не е правилна.
- Кенди. - Трябваше да го предвидите.
- Защо мислиш ти звънях толкова пъти? - Това не е стратегия.
Пратих призовка, ти я пренебрегна.
Мога да те обвиня в неуважение към съда.
Моля те, свидетелствай. Просто кажи какво е станало с Дани.
Даваш ли си сметка какво обвинение отправяш?
- Ами съпругът ти е болен. - Не към него, към мен.
Обвини ме в неуважение към съда.
Умът е нещо удивително. Способен е на невероятни трансформации.
Може да променя не само гласа, а и тялото. Уменията.
Да свири на инструмент, да играе шах, да знае чужд език, да е душата на купона.
Това не може просто да се имитира.
Говоря за хора от всякакви прослойки, раси и на всякаква възраст.
Те нямат какво да спечелят от диагноза, която заклеймява.
МРЛ е реалност.
Пациентите с МРЛ са страдали както ние не можем да си представим.
- Те заслужават разбиране и състрадание. - Как са страдали?
Не може ли всеки да каже, че има други самоличности?
Статиите са категорични, че при тази диагноза
пациентът е преживял тежка травма в детството си, най-често сексуална.
Когато човек е най-раним и има най-голяма нужда от защита,
някой, на когото е вярвал, го е предал.
Детският ум не е в състояние да се справи с това.
Не може да проумее всички противоречия.
Затова психиката се чупи и се появява нова самоличност.
Детето се отдръпва. И застъпва друг.
Някой по-способен да се справи с този ужасяващ свят.
Така се започва.
Това е защитен механизъм срещу огромна болка.
А при Дани?
Видях Дани в управлението след ареста.
- Но не беше Дани, а Джони. - Кой е Джони?
Една от самоличностите на Дани. Пада си по бягствата.
Щом са щракнали белезниците, се е появил и Джони.
Тези описания на самоличностите на Дани факти ли са, или предположения?
Това са клинични преценки.
Дани казвал ли ви е, че има няколко самоличности?
Не, но...
Не сте ли вие тази, която първа му е разказала за това?
Да, защото симптомите му подкрепяха диагнозата.
Вие твърдите така.
- Но и за вас залогът е голям. - Какво имате предвид?
- Как се издържате? - Работата ми се финансира от субсидии.
- Като стипендията "Райлинг" ли? - Да.
- До миналата година? - Да.
А сега университетът тъкмо ви е отказал финансиране.
Средствата са ограничени. През пролетта ще кандидатствам пак.
- На щат ли сте? - Може би от догодина.
Щом няма финансиране,
стипендията е заминала и назначението ви е под въпрос,
това е повратен момент за кариерата ви, нали?
- Възразявам. - Оттеглям въпроса.
Можем ли да кажем, че публично дело като това
е голяма възможност за вас?
Създавате си име.
- Не гледам на пациентите си така. - Нима?
А какво търсехте в полицейското управление?
- Или спяхте със следователя и той ви каза? - Възразявам.
Приема се. Въздържайте се.
Оттеглям въпроса.
Защо последвахте обвиняемия и в "Райкърс"?
Знаете ли как наричаме такива адвокати?
- Търсачи на обезщетения. - Възразявам.
- Приема се. - Ще перифразирам.
Когато отидохте в участъка, какво се надявахте да откриете?
- Нищо не съм се надявала. - Съжалявам, но не ви вярвам.
Разбирате за хлапето и зарязвате всичко. Прекосявате половин Манхатън.
- С какво - с автобуса, с влака? - С влака.
Значи седите във влака и не се надявате това да е пробив, така ли?
Да ви направи известна. Да ви разпознават по улиците.
- Не. - Възразявам.
И взе, че ви се получи.
- Г-н съдия, не съдим нея. - Приема се. Продължете, прокурор.
Докторе, последен въпрос. Защитата твърди,
че според вас причината за разстройството на личността на Дани
е блудство в детството.
По време на сеансите обвиняемият споделял ли ви е, че е насилван сексуално?
Д-р Гудуин, как го разбрахте?
Обвиняемият твърди ли, че е насилван сексуално?
Да или не?
Д-р Гудуин?
Не.
Нямам повече въпроси.
Д-р Гудуин?
- Как ще коментирате клиента си? - Как ще се защитите?
Значи го използвате?
- Нищо подобно, Кенди. - Камиса няма да се справи.
- Стан е добър адвокат. - Правен помощник.
- Не се предава. - Отчаян е.
Кой не е?
- Защо сте тук? - Виждам накъде биете и кого ще обвините.
Но това са глупости. Вие го предадохте.
Кенди.
Направих каквото можах за сина ви.
Боли ме за него, но съвестта ми е чиста.
- Моята също. - Защо тогава ме последвахте?
И грешите.
Нямаше да ви обвиня. Никога.
Глупости.
Първата година от стажа имах една пациентка - Ана.
Беше изнасилена шест пъти от шестима различни мъже за осем години.
И беше на 19 г. Имате ли обяснение?
Съществува феномен, тъжен феномен.
Жертвите на насилие оцеляват и после пак стават жертва на същото.
Като чуя това, си казвам: "Боже, горките.
Не са имали късмет".
Но не е въпрос на късмет.
А някаква извратена повторяемост.
Като деца са били принудени да имат сексуални отношения
и са приучени към насилието.
Хищникът умее да намира жертви.
Вижда слаби места, които никой друг не забелязва.
Те може да са химически, психологически, поведенчески, невербални.
За хищника те са като неонови табели. И трябва да разберете едно.
Жертвата не прави нищо, за да предизвика това.
Жертвата няма вина.
Вие с Дани сте жертви.
Марлин едва ли е първият хищник в живота ви.
Нямате вина.
Сърцето ми се къса за вас.
Защото не сте направили нищо лошо.
Така че нямаше да обвиня вас.
За нищо.
Надявам се, ако свидетелствате,
най-накрая самата вие да спрете да се обвинявате.
Марлин.
Давате ли си сметка какво искате?
Вината или скръбта.
Кое можете да понесете?
Много често правиш бекон. Не е добре за здравето ми.
- Мислех, че ти харесва. - И животът ми харесва. Ограничи го.
Имам малко за сваляне.
Нали се грижим един за друг.
До после.
Здравей, скъпа.
Реших да намина. И аз отивам горе.
Не съм глупав, Кенди. Знам защо си тук.
Знам и какво ще кажеш. И не смятам да те спирам.
Прави каквото искаш.
Но мой съпружески дълг е да те предупредя, че това, което ще кажеш,
е пълна лъжа и ще преобърне живота ти.
Хората ще те зяпат в супера, целият град ще те одумва:
"Що за майка би допуснала това?".
Ще изгубиш и мен, то е ясно.
Ще останеш без работа, а накрая и без дом.
Но най-вече ще изгубиш измамната представа на хората за теб.
Ще виждат само грешката, която си допуснала и признала.
Това ще види и Дани.
Ще изгубиш и него.
Какво дете беше Дани?
Добро и мило момче.
- Но винаги е бил различен. - В какъв смисъл?
Твърде чувствителен. Деликатен.
Животът е труден. Бяхме си опора.
Г-жо Рийд, ще ви задам няколко неприятни въпроса.
Не е нужно да бързате с отговорите.
Според вас синът ви Дани някога насилван ли е сексуално?
Възразявам. Ако не е видяла лично, е предположение.
Насилието рядко се случва пред свидетели.
Ако майката не може да свидетелства за състоянието на детето си, кой може?
Отхвърля се. Продължете.
Г-жо Рийд, според вас Дани бил ли е насилван сексуално?
Не.
- Извинете. Ще повторя. - Не смятам, че е насилван.
Г-жо Рийд, разбирам, че ви е трудно.
Но ви напомням, че сте под клетва.
Сигурна ли сте, че не е ставало нищо?
- Възразявам. - Да сте чули нещо?
Тя отговори.
- Да сте забелязали... - Приема се.
Г-жо Рийд?
Не.
- Нямам други въпроси. - Г-жо Ричардс?
- Нямам въпроси, г-н съдия. - Свидетелката е свободна.
Ще продължим утре. Изведете съдебните заседатели.
Всички да станат.
Дани, стани.
Вървяхме през калта в дъждовния април.
И попаднахме на страноприемничката, която бяхме открили заедно.
Стопанинът донесе тост и чай и спря да каже смешка.
И помня как проблясваше огънят.
Помня как проблясваше огънят.
А ти помниш пушека.
Тичахме в ливада от приведени “камбанки”.
Полюшвани от вятъра на нескончаемото лято.
Залутахме се към малкия поток, където беше равно.
И си спомням върбите.
Помня върбите.
А ти помниш комарите.
Мотахме се из испанския пазар на 32 градуса на сянка.
Плодовете и зеленчуците бяха подредени така изкусително.
И запазихме спомен.
Като всички влюбени.
И си спомням портокалите.
Помня портокалите.
А ти помниш праха.
Есенните листа окапаха, зимата почти дойде.
Но през пролетта и лятото се смяхме като за цяла година.
Две щастливи сърца биеха като едно.
И през цялото време мислех, че ние сме "ние".
Но сме били "ти и аз".
АКО ВИЕ ИЛИ ВАШ ПОЗНАТ СЕ НУЖДАЕТЕ ОТ ПОМОЩ, ПОСЕТЕТЕ APPLE.COM/HERETOHELP
Превод на субтитрите Северина Цанкова