- היי, שלום. - מה שלומך? אפשר לקבל וודקה טוניק, בבקשה?
- טוב. - שיהיה כפול.
בואי נחזור על זה.
סתם יום כזה.
לכולנו יש כאלה.
לא כמו אצלי.
מה אתה שותה?
באדווייזר.
- באדווייזר לחבר שלי. - בכיף.
תודה. אני מרלין ריד.
- מאט דויל. - כן.
נפצעת בזרוע?
כן, קרה משהו בעבודה.
במה אתה עובד?
אם לא אכפת לך שאני שואל.
לא, אני עובד באוסטרוויל.
איזה ילד דקר אותי בסכין.
מה?
לא, כלום. זה נראה שטחי מדי בשביל פצע דקירה. זה הכול.
טוב. מה, אתה רופא?
לא, אני שוטר.
- כאן? - לא, בעיר.
אתה רחוק מהבית.
אני באמצע חקירה.
בבקשה. תודה.
מרלין, החלמה מהירה לזרוע שלך.
- כן? - סטן, זה מאטי. דיברתי איתו.
אז ספר לי.
אני חושב שהאישה שיקרה.
הוא לא היה איתה באותו יום. זה לא משנה.
אי אפשר לזהות אותו מהקלטת. לדעתי, האליבי שלו חרטא.
- דובבת אותו? - לא, לא היה צורך.
מה אתה עכשיו, קורא מחשבות?
יש לו צלקת על הזרוע שנראית כמו שריטה של כדור אקדח.
אני חושב שהילד אמר אמת. לפחות על הקטע הזה, בכל אופן.
לדעתי, האבא החורג היה שם.
למעשה, אני חושב שהוא היה המטרה.
חוץ מזה, העיניים שלו לא מצאו חן בעיניי.
- העיניים שלו? - כן.
בסדר. תודה, בלש. אני חייב לך בירה.
אחת? נסעתי במיוחד לחור הנידח הזה. אתה חייב לי ארגז בירות.
בהשראת הספר "24 הפנים של בילי מיליגן" -
מאת דניאל קייס -
אתה מתקדם יפה מאוד, דן.
ההבנה מדוע הזהויות האחרות קיימות, איזו מטרה הן משרתות,
היא הצעד הראשון בדרך לריפוי.
נסה להיזכר.
איזה רגע הביא לחיים שלך את יצחק?
אני מצטער, בבקשה...
- זה מספיק, גבר. - תזדיין מפה!
ביל, בבקשה, ביל, בבקשה...
מה נסגר?
ילד טיפש. תקשיב לחבר שלך.
היי!
בגלל הילדים מביה"ס,
- ביום שהכול התחרבש. - אתה בסדר?
כן, אבל זה קשה.
אני מגיש שהראש שלי קורס לתוך עצמו...
ושאני תקוע בתיבת מתכת.
דני. מה?
זה משהו שאריאנה אמרה פעם.
אבל היא לא אמרה, נכון?
לא, אתה אמרת.
כל הרגשות שלה נמצאים בתוכך.
איך הרגשת באותו יום לפני שיצחק צץ?
מת מפחד.
אז הבאת את יצחק כדי שיגן עליך?
במקרה שלך, ההפרעה פרוגרסיבית.
התודעה שלך ממשיכה להתפצל. יצחק ואריאנה הם תסמינים.
התפקיד של יצחק ספציפי נראה כתגובה לאיומים גופניים.
כן, חבל שהוא לא הגיע כשהייתי קטן יותר.
היו לך מושיעים אחרים אז.
נגמר הזמן.
אתה מתקדם יפה מאוד, טוב? כמו שאמרתי.
וכרגע אתה צריך להשתדל להישאר אתה.
לקראת המשפט, עשה כל מה שאתה יכול כדי שהזהויות האחרות לא ייכנסו.
טוב?
פשוט כל כך.
לא, זה לא כל כך פשוט.
- נתראה בעוד כמה ימים. - נתראה בעוד כמה ימים.
אבל לזה התכוננו.
לא, לזה את התכוננת.
מה, את חוששת למענק המחקר שלך?
לך תזדיין, סטן.
אי-שפיות היא הסיכוי הכי טוב שלו.
לא נכון. אני צריך להזכיר לך את הביזיון הקדם-משפטי שלנו?
כי לפי שישה מומחים לפחות,
הפרעת ריבוי האישיויות שלך היא דבר שלא קיים בכלל.
- הם טועים. - ואת תוכיחי את זה
- על הגב של הילד הזה? - כן.
- לא. - סליחה?
ראיה, שמעי, עשית דברים טובים.
בזכות המפגשים שלך עם הילד אנחנו יודעים על האב החורג.
אנחנו יודעים שהוא שיקר לגבי נוכחותו בזירה.
הוא מסתיר משהו.
חוץ מזה, בזכותך שנינו יודעים גם מה הוא מסתיר.
אם נצליח להוכיח שהילד רדף אותו ספציפית,
אולי מסיבה טובה, אז זה לא היה ירי אקראי.
מה שחשוב כאן זה שנראה שאין היסטוריה של אלימות
ושהירי היה ממוקד מטרה. אישי.
ואז נעלה אותו לדוכן העדים, נלחיץ אותו,
ואולי נצליח להראות שהייתה לילד סיבה טובה לירות בו.
כתב האישום יופחת משישה סעיפים של ניסיון רצח
לסעיף אחד של תקיפה בנסיבות מחמירות. זה עשירית מגזר הדין.
לא, הוא צריך טיפול, לא כלא.
- הזהויות האחרות נסוגו בינתיים... - ראיה.
- אבל בלי עזרה... - אנחנו משרד עורכי דין.
לא בית חולים.
טוב, אז מה יקרה כשג'וני יתחצף לאדם הלא נכון,
או כשיצחק ייקלע לקטטה שאינו יכול לנצח בה?
את שומעת את עצמך?
- הוא לא ישרוד בכלא. - אולי תענו לטלפון?
סטן, הוא לא ישרוד בכלא.
יש לו סיכוי טוב יותר לשרוד חמש שנים מאשר 50 שנה.
או שאת רוצה לטעון גם את זה?
הוא צריך זמן כדי להבריא.
לפי החוק, מה שיש לו לא קיים.
זין על החוק.
לחוק לא אכפת מבריאות הנפש.
אם לא יצליח להתאחד
ולהשלים עם מה שקרה לו,
אין לו שום סיכוי.
יש לך זמן עד המשפט.
תעשי מה שאת עושה.
תבריאי אותו. מה שלא יהיה. הוא לא יעלה להעיד.
בעוד שבועיים,
אני רק צריך שהוא ישב שם כמו נאשם טוב.
אם יתחיל לעשות הצגות של משוגעים בביהמ"ש,
התביעה תאכל אותנו בלי מלח, טוב?
אני אשתדל להשיג לו גזר דין סביר וכולם יהיו שמחים.
זה לא עובד ככה.
אני לא יכולה להבטיח שהוא יהיה נאשם טוב.
זה הכי טוב שאנחנו יכולים לעשות, וזו תוצאה טובה.
ואם באמת אכפת לך מהילד,
תפסיקי לנסות להוכיח טענות על הגב שלו וקבלי את מה שאפשר.
אני יכול לקבל עוד אחד לדרך, טוב? יש לי משפט חשוב בקרוב.
- הוא עשו את זה? - כן.
תצליח לזכות אותו?
לא.
אולי כשהוא יצא יישאר לו מספיק זמן. חיים כלשהם, לפחות.
המקסימום שאפשר לקוות, אני מניח. חיים כלשהם.
כן, זה המקסימום שאנחנו יכולים לקוות.
תחלישי.
מישהו בא הנה, קנדי?
מי?
מישהו ששאל שאלות על הזרוע שלי?
מישהו אחר?
לא מאז הפעם הראשונה.
ואמרתי להם מה שאמרת שאגיד, שהייתי איתך באותו יום.
כל דבר שקורה הוא תמיד באשמת שני ההורים.
את יודעת את זה?
את יודעת מה אני עושה למענך, נכון?
למען הבן שלך.
מה עוד את יכולה לעשות?
תמשיך ללכת, קוקו.
אפשר לשאול אותך שאלה?
האנגלי יחזור? ג'ק?
אתה מכיר את ג'ק?
בטח שמכיר.
הוא אמר לי שייתן לי הזדמנות להרוויח בחזרה חלק מהכסף שלי.
אבל...
הוא לא היה כאן בזמן האחרון.
אתה לא זוכר?
לא.
וואו.
וזה לא מטריד אותך?
מה אכפת לי?
אתה חושב שאתה הפושע המטורלל הראשון שהכרתי?
הוא יודע לשחק קלפים והוא חברה נעימה.
רק אל תחזיר את הישראלי.
סאליבן, יש לך אורח.
רוצה לפגוש אותו או לא?
הדאגת אותי. חשבתי שאתה לא מזהה אותי.
כתבו בעיתון שיש לך פיצול אישיות.
בגלל זה לא התקשרת?
ארי...
אתה ג'רום, נכון?
היא סיפרה לי עליך.
היא...
חשבתי שלא שמעתי ממך כי אתה לא אוהב אותי.
ראיתי את התמונה שלך בעיתון,
ותיארתי לעצמי שתשמח לחבר, גם אם אתה לא רוצה לראות אותי.
אבל אתה בכלל לא מכיר אותי.
אני לא היא.
אז איפה היא?
לא כאן.
כן.
היא תמיד הייתה טובה בזה.
בלהיעלם.
סליחה.
- היי, קארל. - היי, ארי.
- קוקטייל סבן אנד סבן. - ברצינות.
היי. אני גרייס.
ספר לי על אריאנה.
מה היא עשתה בדיוק?
- היא הייתה החברה הכי טובה שלי. - אני יודעת, אבל מה היא עשתה?
אממ...
היא יכלה לעשות סקס.
היא עשתה סקס.
עשית פעם סקס, דני?
לא.
לא בתור אני, בכל אופן.
טוב. בוא נישאר עם אריאנה.
אני רוצה שתדמיין אותה.
דמיין איך היא מרגישה.
היא רצתה להיות קרובה לאנשים, אבל היא הסתירה את זה.
קרה שהיא כמעט הגיעה לזה, אבל אז...
אז היא פשוט הרחיקה אותם.
להיות בקשר אינטימי זה להיות פגיע.
והילדות שלך לא הייתה מקום שיכולת להיות פגיע בו.
נכון.
קיומה של מערכת הזהויות האחרות עזרה לך לשרוד.
הם מתמודדים עם רגשות שאתה לא יכול.
אבל הם רק דמויות שיצר המוח שלך. הם לא מושלמים. רחוק מזה.
אז המערכת לא עובדת?
היא עבדה הרבה זמן.
אז אשאל אותך שוב.
מה אריאנה עשתה למענך?
אני חושב שהיא הייתה שומרת הבדידות שלי.
הפחד שלי.
כן, והכאב שלך. כל הסבל שלך.
והיא עושה מעשה כדי ליישב רגשות כשאתה לא יכול ליישב.
כמו אז כשרצית במגע אינטימי עם אנבל.
כמו הרדיפה אחרי מרלין.
כן, היא מתחילה לחלחל לתוכך. כולם ככה.
רק המודעות שלך אליהם מאפשרת לזה לקרות.
קראתי על טיפול חדש שנקרא טיפול שילוב.
זה תהליך שמאפשר לך להתמזג בכל הזהויות האחרות שלך.
החלקים שלך יתחברו מחדש.
תהיה שלם.
אני מניח שלא מציעים את זה בכלא.
לא, אבל נשיג לך את העונש הכי קצר שאפשר.
מן הסתם לא מספיק קצר.
אנחנו לא חושבים בצורה כזאת, דני.
אולי תקשיבי לי?
לא, אין לי יותר כי אני כבר משלם על הביואיק,
על חצי בית ועל הכלב שאני לא רואה בכלל.
בסדר. אני צריך לנתק.
אתה מגיש המסמכים?
הכתובת מקדימה. המקרה הזה עלול להיות הזוי.
מרלין ריד?
מי שואל?
קיבלת זימון להעיד מטעם ההגנה
במשפט של דני סאליבן.
מרלין תמיד איים עליך,
והמעבר לבית הרוחות הרחיק אותך מהאיום.
אבל היה מקרה שיצחק ממש התערב בו?
באמת הגן עליך מפני מרלין?
שתקי. תני לי לטפל בזה.
אל תדבר ככה לאישה.
- אתה בריון. - אני נלחם להישאר בזה.
- לעזאזל. - טוב. נסה לראות את זה בלי יצחק.
איך זה עוזר, ראיה?
תשתמש בדמיון, לא בזיכרון.
עצום את העיניים.
- דני, מותק... - שתקי. עצרי. עצרי. תני לי לטפל בזה.
אל תדבר ככה לאישה.
אתה בריון. כל הבריונים הם פחדנים.
זה טוב, דני.
בוא נעבור ללילה ההוא בבית הרוחות. מה שדיברנו.
תרגיש את ההרגשה,
אבל נסה להיות בתוך יצחק.
- טוב. - תישאר בתוך יצחק.
מה אתה מרגיש?
אני אחזיר לך את האקדח.
אתה יכול לקחת אותו. אני רק... לעזאזל...
אני מצטער, טוב? אני מצטער. אני...
אתה מצטער? אתה מצטער, בן זונה? אני אתן לך סיבה להצטער.
אני במקומך לא הייתי מתחבא.
איך יצחק מרגיש?
- חזק? - הוא מרגיש...
בעל יכולת.
- לא! - מה יש לנו כאן?
כלבה. מה יש לנו כאן?
- מה יש לנו כאן? - דני!
לעזאזל.
- תראה אותך. - בבקשה.
זה מה שאתה רוצה?
- מי הכלבה עכשיו? - לא. לא, בבקשה.
מי הכלבה עכשיו?
לא. לא, לא, לא.
אתה הכלבה.
השתנת על עצמך?
רוץ!
אנבל.
אנבל, זה בסדר.
- אף אחד לא יפגע בך עכשיו. את מוגנת. - תתרחק.
- אנבל... את מוגנת. - אל תיגע בי! תתרחק ממני!
- אנבל, זה בסדר. מה... אנבל. - עזוב אותי.
- אנבל, בבקשה. - עזוב אותי!
זה הייתי אני.
אנבל... היא פחדה ממני.
אני אגיד לך מה...
היי!
היי, ילד.
ילד!
אתה זה שעושה קולות, נכון?
קדימה. קדימה. תעשה לנו קול.
אנחנו רוצים לראות את הקרקס, חיית קרקס.
אפילו לא תדע.
- תפסיקו! תתחילו לאכול! - זה מתחיל.
אני מקווה שזה בסדר שחזרתי.
אין בעיה.
אני פשוט לא מבין מה אתה רוצה.
לא הייתי רגיש במיוחד,
לקושי העצום שאיתו אתה מתמודד.
ג'רום. נעים מאוד, דני.
נעים מאוד.
שמעתי עליך רבות.
רק דברים טובים, אני מקווה.
בעיקר.
טוב, היו לנו עליות ומורדות.
אבל בזכות העליות היה שווה לחוות את המורדות.
לי לפחות.
לא, גם לה.
לדעתי, בכל אופן.
תודה.
יודע איך נפגשנו?
בפעם הראשונה שראיתי אותה
היא הייתה במועדון ויצאה בכל הכוח על איזה אידיוט בבר.
אז ניגשתי.
שאלתי אם היא רוצה עזרה.
מפה לשם היא התחילה לרדת עליי רצח,
אמרה שהיא לא נסיכה ושהיא יכולה להילחם בעצמה את המלחמות שלה.
נכון, היא יכולה.
אז אמרתי לה
שאני רק מנסה לעזור.
היא אמרה שאם אני באמת רוצה לעזור, שאקח אותה לרחבת הריקודים.
מפה לשם,
אנחנו מתנועעים ביחד כאילו אנחנו שני חצאים של אדם אחד.
נדיר...
למצוא מישהו שמבין ככה את התנועה שלך.
כאלה היינו.
הבנו זה את זה מאותו לילה ראשון.
אני לא יודע לרקוד בכלל.
אני בטוח שיש בך כמה צעדים איפשהו.
מתברר שכל הכישורים האלה מתחבאים בתת ההכרה שלי.
אתה בטח חושב שאני משוגע.
לא.
אני חושב שאתה בטח בודד.
אם לא אלך לכלא, יש טיפול, תרפיה,
שיעזור לי לגלות איך אוכל להפוך ולהיות כולם.
כמה יש?
הרבה.
וו-הי.
אימא שלי תמיד אמרה שאני יודע לבחור אותם.
אאוץ'.
אם כבר, אז כבר.
אריאנה אמרה את זה.
כן, למדתי את זה ממנה.
וממך.
מה אם לא אוהב את מי שאהיה,
אתה יודע, אחרי הטיפול?
כל חיי ניסיתי להבין...
מי אני.
אדם שחור.
הומו.
אדם אמיץ.
פחדן.
עושה צרות. שוחר שלום.
מסתבר שאני כולם.
אבל זה לא אומר שזה קל.
הכו אותי, ירקו עליי, בעטו בי בכל מקום שאתה מסוגל לדמיין.
אבל אני יודע מי אני.
ואת זה אי אפשר לקחת ממני.
אריאנה ידעה מי היא.
היא התגאתה בזה.
זה קיים בתוכך.
זה חלק ממך. היא חלק ממך.
תעשה מה שכולנו צריכים לעשות.
קח את החלקים הטובים בך ותאהב אותם.
ואת החלקים הרעים נסה לשפר.
זה הכי טוב שאנחנו יכולים.
אני מבין למה היא חיבבה אותך.
אתה מפלרטט איתי?
מה? לא.
תירגע, אחי.
אני צוחק.
ראיה. ראשית, אני יודע שאני דוחף את האף,
אבל הרגע דיברתי בטלפון עם מרטין.
הוא אומר שהחסרת שיעורים.
ראיה, את יודעת שאת עלולה לסכן את כל עניין הקביעות.
לך תזדיין, גרג.
אז למה לונדון?
למה נסעת ללונדון?
כי יצחק נתן לי מדריך ואמר לי ל...
לא. אין יצחק.
לא יודע, ראיה. אולי תגידי לי מה דעתך?
רוצה קפה?
- מה? - אני הולכת להביא לנו קפה.
זה מה שאני חושבת.
אני חושבת שלמרות המאמצים שלהם להגן עליך,
הזהויות האחרות הציבו אותך במצבים יותר ויותר מסוכנים.
היי, תוכל להביא לנו שתי כוסות קפה, בבקשה, קווין?
- כן, כמובן. - למה?
כמו שאמרתי, זו מחלה ניוונית.
הזהויות האחרות עלולות להפוך ללא יציבות.
ובנקודות מסוימות, אצל אנשים מסוימים,
התצורה עלולה להתחיל לבגוד בגוף המארח.
אז הזהויות האחרות שנועדו קודם כול להגן עליי, פוגעות בי עכשיו?
המערכת אינה מושלמת.
לא משנה כמה מתוחכמת תהיה, עדיין מדובר בניתוק מהמציאות.
כדי לתחזק את הניתוק דרושה כמות אדירה של אנרגיה.
וכל מה שקרה למוח שלי קרה בגלל מה שמרלין עשה לאדם?
תגיד אתה.
רגע. מה את בעצם אומרת? ש...
שהוא עשה לי משהו שאני לא זוכר?
את חושבת שגם לי הוא עשה משהו?
זה מה שאת אומרת?
אנחנו בלונדון. אני רוצה שתזרום עם הרגשות האלה.
אריאנה נעלמה.
הייתי מבוקש ע"י המשטרה. נזקקתי לעזרה.
אז מה עשית?
מסתבר ששלחתי את עצמי לחפש את אבא שלי.
גרסה של אביך שדמיינת כשהיית ילד, אולי?
- תודה. - אבא שיציל אותי.
איזה ילד לא מייחל לזה?
ג'ק אמר כל מה שרציתי לשמוע.
ג'ק לא יכול לתת לך את אביך האמיתי,
אבל הוא יכול לתת את הדבר השני לטוב ביותר, אהבת אב.
אני חושבת שאולי יצרת את ג'ק כסוג של הצלה עצמית.
הרי מה הוא אמר לך? הוא אמר,
אתה צריך לחזור ולשאת באחריות, דני בוי.
טוב לראות אותך שוב, ג'ק.
האומנם?
חרף הסתייגותך מלבוא לכאן,
ברור שדני בצרה צרורה. ואני מקווה שתוכל לעזור לי.
שכנעתי אותו לחזור, לא? אמרתי לו ל...
לשאת באחריות.
שלחתי את עצמי ללונדון כדי למצוא את אבי הדמיוני,
רק כדי להיכשל ולשלוח את עצמי בחזרה כדי להסגיר את עצמי?
- אין בזה שום היגיון. - יש בזה היגיון רגשי.
האינסטינקט שלך אחרי הירי היה לברוח,
ויצחק עזר לך בזה.
ואז חזרת כדי להחזיר לעצמך את חייך ולשאת באחריות על מעשיך.
- ג'ק החזיר אותך. - זה מטורף לגמרי.
אם כי אני מניח שזה בעצם כל העניין.
הרגשות שלך נורמליים, דני.
האופן שבו למדת להביע אותם
באמצעות אנשים שונים לגמרי הוא הדבר הייחודי כאן.
את יודעת, מהיר יותר פשוט להגיד משוגע.
שתה את הקפה שלך.
גב' ריצ'רדס.
אני מבין שאת תובעת בתיק של דני סאליבן.
נכון.
הוא בני החורג.
נוכל לדבר בפנים?
ערב טוב, סטן. יפה שקפצת לבקר.
מצחיק מאוד. איזו בדרנית.
מפרקליטות המחוז.
אתה לא זוכר איך פגשת אף אחד מהם?
מייק וג'וני.
לא, אני מניח שהרגשתי שהם תמיד היו שם.
באופן התנהלותם בעולם הם הכי דומים לך.
היית אומר שזה נכון?
כן, כנראה. בטח.
- אחי. - אחי.
טוב.
- טוב, אז מה עכשיו? - איפה הכסף?
הכסף בכיס שלי.
טוב, אז פשוט... תרגיעו.
- תרגיעו. - להרגיע? מה זה אמור להביע?
תרגיעו.
- תביא לי... - מייק, בבקשה...
- מייק, אתה יכול להוציא אותי? - אין בעיה.
טוב. טוב, טוב, טוב.
אז מי שלא מכיר אותך ממש טוב,
עלול שלא להרגיש בהבדלים.
ואולי בגלל זה המחלה שלך לא אובחנה כל כך הרבה זמן.
בסדר.
במה הם שונים?
- למה את מתכוונת? - אני מתכוונת, מה הם עושים למענך?
מה הם עשו שאתה לא יכולת?
מה קורה, בנות?
עוקב אחרינו.
משלוח מיוחד?
"בית הרוחות"?
מה? לבית שלך אין שם?
בואי לבלות בבית הרוחות -
מי שלא בא מרובע.
כישורים חברתיים, חברויות.
מייק היה...
הוא היה תותח. הוא דאג לי. שמר עליי, את יודעת.
והוא...
- הוא היה ממש מגניב. - גם אתה.
ריסקת לי את הלב.
את יכולה לדחות אותי בעדינות?
זה הרבה יותר טוב. נסה את זה.
- אחי, תתחפף. - דני?
- אמרת שיש מסיבה, נכון? - כן.
כדאי שאגלגל עוד כמה ג'וינטים.
יש בירות במקרר.
וג'וני?
דני? ג'וני?
כן, בוא הנה, חבר.
אהבת את זה, הא?
דני, מה אתה רואה?
לא בא לי לדבר על ג'וני.
במה אתה נזכר בקשר אליו?
הוא היה אמן בריחה, נכון?
הוא עזר לך לברוח מהבית שלך עם הכסף מהסחר בסמים.
ריפוי עצמי הוא סוג של בריחה, נכון?
אמרתי שלא בא לי לדבר על ג'וני.
- למה לא? - כי לא בא לי.
תצטרך להתעמת עם כל הזהויות האחרות.
- כולן חלק ממך. - לא אדבר על ג'וני.
- אני לא ברור? - בחייך, דני.
ראיה, לכי תזדייני.
יפה.
אתה כועס.
כן, אני כועס.
איזו הרגשה זו?
אתה בשליטה. אתה בגוף שלך. איך ההרגשה?
- טובה. זו הרגשה טובה. - כן, זו התקדמות.
אתה כבר מתחיל לשלב את הרגשות הכי מופרדים,
ועם הזמן תצליח להחזיר לעצמך את כולם.
עם הזמן? אין לנו כל כך הרבה זמן, נכון?
נכון, אין לנו.
דבר אחד שאני רוצה שתחשוב עליו
כשאתה נתקל בדברים מההיסטוריה שלך שגורמים לך מצוקה,
דבר אחד שמקשר בין כל הזהויות האחרות הוא
שכל חייך הם ניסו להציל אותך.
אפילו שהם לא רוצים שאדבר איתך?
הם חושבים שלא תוכל לשרוד בלעדיהם.
והרבה מאוד זמן זה היה נכון, כנראה.
- אבל כבר לא. - אבל כבר לא.
אני חושבת שיש מסר סמוי בעובדה
שכל הזהויות האחרות שלך ניסו להציל אותך.
ומהו?
אתה מבין,
הם כולם אתה.
עמוק בפנים ניסית להציל את עצמך.
היי! עצור!
יש לי משהו בשבילך.
זה למשפט.
אין מצב.
- זה חדש? - כן.
אף פעם לא לבשתי חליפה.
היא מתאימה לך.
תודה.
אני אהיה שם כל הזמן.
טוב?
כן.
היי.
- אתה בסדר? - כן. כן. אתה נראה יותר טוב.
באמת?
רגוע יותר.
אולי זה הקטע של ניסיון להיות אדם אחד.
שמע, אני לא יכול להישאר הרבה.
זה הביקור האחרון שלי.
רק רציתי להגיד את זה באופן אישי.
זה לא קשור אליך.
אבל אני צריך להיות ישר עם עצמי,
וחלק בי מקווה שהיא תהיה כאן,
וזה לא הוגן כלפי שנינו.
שמחתי להכיר אותך יותר לעומק, דן.
אני מצטער על הבעיות שלך.
לא מפריע לי שאתה מתגעגע אליה.
גם אני מתגעגע אליה.
הבאתי לך משהו.
זה קמע למזל.
כשתענוד אותו, אולי הוא יוכל להזכיר לך שאתה אתה.
ולהיות אתה זה לא דבר רע.
דני.
היי.
ארי?
אתה כזה רגשני.
היי.
אני מתגעגע אלייך.
אני יודעת.
אני אוהב אותך כל כך.
גם אני אוהבת אותך.
היא רק רצתה להיפרד.
תודה.
להתראות, דני.
שעות הקבלה מבוטלות פרופ' ראיה גודווין -
- שוב? - זו בדיחה.
זה לא ייאמן.
מה דחוף כל כך?
הילד שלך, סאליבן, זה מה.
מה קרה?
הרגע קיבלנו מהתביעה רשימת עדים מעודכנת.
האב החורג הלך לתביעה
ואמר שרק ניסה להגן על בנו החורג
ולכן לא הודה שירו בו.
- זה קשקוש. - כן, יכול להיות.
אבל לטענתו הוא יכול להוכיח שזה לא היה מקרה יחיד
ושיש לדני היסטוריה של אלימות.
עכשיו, הוא הפנה אותם לאיזה תיק מקומי.
הוא אמר שהיו יריות בתוך הבית.
התביעה מצאה איזו בחורה, אנבל סטון,
גבר בשם אנג'לו רואיז,
שיכולים לקשור את דני לירי בתוך הבית,
ושיש לו היסטוריה של שימוש בסמים וניסיון רצח.
- בן זונה. - אם העדויות האלה יתקבלו,
הרי שהאיש חתם על גזר דין מוות לדני.
ידוע לך במקרה על אפשרות שהן לא יתקבלו?
לא, הן יתקבלו. אז מה נעשה?
אני אפנה לתובעת ואנסה להגיע להסדר טיעון.
- עשר עד 15 שנה. בלי חנינה. - עשר שנים?
עצרי. כי אם היא תסרב, ואני במקומה, הייתי מסרב,
תקווי שתצליחי לשכנע את האימא להעיד,
ואת המושבעים שתסמונת ריבוי אישיויות היא דבר אמיתי ושדני בכל זאת סובל ממנה.
- אבל אמרת שזה לא יעבוד. - סטן!
נכון, זה מעולם לא עבד.
ולכן, לפי דעתי, זה לא ייראה טוב בבית המשפט.
אבל אם זה לא יעבוד, הוא ילך לכלא עד סוף ימיו.
- סטן! סטן! - מה?
ליתר ביטחון, מה נעשה?
- מה נעשה? - איך נצא?
ליתר ביטחון.
לעזאזל. נו כבר.
לפתוח את הדלתות!
לעזאזל, סאליבן. תמיד יש איתך משהו.
- אני חושב שנשבר לי מפרק כף היד. - ניקח אותך למרפאה.
אלוהים! לעזאזל!
זה יכאב?
כיבוי אורות בעוד שתי דקות, סאליבן.
כיבוי אורות!
ליתר ביטחון.
אם אתם או מישהו שאתם מכירים זקוקים לתמיכה -
פנו ל-APPLE.COM/HERETOHELP -
תרגום: גלית אקסלרד