- Здравейте. - Здрасти. Може ли една водка с тоник?
- Да. - Нека е двойна.
И пак.
Тежък ден.
- Всички ги имаме. - Не като моя.
Ти какво пиеш?
Бира.
- Бира за приятеля ми. - Благодаря. Аз съм Марлин Рийд.
Мат Дойл.
Ръката ти е пострадала.
- Да, трудова злополука. - Какво работиш, ако мога да попитам?
В изправителния дом в Остървил. Едно хлапе ме наръга.
Какво?
Раната е прекалено повърхностна, за да е наръгване.
Да не си лекар?
Не, ченге съм.
- Тук ли? - Не, в града.
- Отдалечил си се. - Работя по един случай.
Заповядай. И благодаря.
Марлин, успех с ръката.
- Да? - Стан, Мати е. Говорих с него.
И какво?
Жена му лъже. Не е бил с нея.
На записа не личи той ли е, но алибито му е фалшиво.
- Каза ли нещо? - Не се наложи.
Мисли ли четеш вече?
Има белег на ръката. Прилича на одраскано от куршум.
Хлапето казва истината. Поне за това.
Пастрокът е бил там. Мен ако питаш, той е бил мишената.
Погледът му не ми хареса.
- Погледът му? - Да.
Благодаря, следовател. Дължа ти бира.
Една ли? Прати ме на майната си. Дължиш ми каса бира.
ПО МОТИВИ ОТ КНИГА НА ДАНИEЛ КИЙС
Справяш се добре, Дан.
Осъзнаването на причината за другите самоличности и целта им
е първата стъпка от лечението.
Помниш ли в какъв момент от живота ти се появи Ицхак?
Моля те! Не исках да...
- Стига му толкова. - Остави ме!
Моля те, Бил.
Какво става бе?
Слушай приятеля си.
Нападнаха ме съученици.
- После всичко се скапа. - Добре ли си?
Да, но ми е трудно.
Сякаш главата ми ще се пръсне.
Все едно съм затворен в метална кутия.
Дани, какво става?
Веднъж Ариана каза същото.
Но не е, нали?
Ти си го казал. Нейните чувства са вътре в теб.
А как се чувстваше, преди да се появи Ицхак?
- Бях много уплашен. - И Ицхак дойде да те защити?
Заболяването ти е прогресивно.
Съзнанието ти се разклонява. Ицхак и Ариана са симптоми.
Ицхак се намесва при физически заплахи.
Къде ли е бил, като бях по-малък?
Тогава си имал други спасители.
Край за днес. Справяш се страхотно.
Опитай известно време да си ти.
Докато се готвим за процеса, не проявявай другите самоличности.
Лесна работа.
Не е лесна.
- Ще се видим след няколко дни. - Да.
- Но нали за това се готвим? - Ти се готвиш.
- За субсидията ли се тревожиш? - Майната ти, Стан.
- Само с "невменяем" има шанс. - Не, забрави ли онова фиаско?
Според експертите не съществува множествено разстройство на личността.
- Грешат. - И ще го докажеш на гърба на хлапето ли?
- Не. - Моля?
Рая, ти свърши страхотна работа. От сеансите разбрахме за пастрока.
Лъже, че не е бил там, защото крие нещо.
Благодарение на теб, знаем какво.
Ако успеем да докажем, че хлапето е стреляло точно по него,
и то с основание, стрелбата няма да е безразборна.
Ще изтъкнем, че няма предишни провинения и че е имал личен мотив.
После подлагаме пастрока на разпит
и се вижда, че хлапето е имало причина да стреля.
Така от шест обвинения за опит за убийство
ще стане "тежко нападение" и ще намалят присъдата.
Трябва му лечение, не затвор. Самоличностите му сега са пасивни,
- но ако не получи помощ... - Това е кантора, не болница.
А какво ще стане, когато Джони обиди когото не трябва?
- Или Ицхак се сбие с по-силен? - Само се чуй!
- Няма да оцелее. - Ще вдигнете ли?
Той няма да оцелее в затвора.
Шансът му е по-голям, ако са пет години, а не 50.
Или ще оспориш и това?
Трябва му време да се подобри.
В очите на закона заболяването му не съществува.
Законът! Той пет пари не дава за психичното здраве.
Ако не се приспособи след травмата си, няма никакъв шанс.
Използвай времето до процеса.
Анализирай го, лекувай го - както искаш. Но няма да свидетелства.
След две седмици искам да седи кротко като добър обвиняем.
Почне ли да се държи откачено в залата, обвинението ще ни съсипе.
Ще опитам да издействам разумна присъда и всички ще са доволни.
Не става така. Не мога да гарантирам как ще се държи.
Само това можем да направим. И е добър развой.
Ако ти пука за хлапето,
спри да се доказваш на негов гръб и приеми, че правим максимума.
Дай едно за последно, Тоби. Предстои ми важно дело.
- Виновен ли е? - Да.
Ще го измъкнеш ли?
Не.
Но може да го пуснат предсрочно и все пак да поживее.
Какво друго да иска човек, освен все пак да поживее.
Да, всички на това се надяваме.
Намали го.
Някой да е идвал, Кенди?
Кой?
Някой да е разпитвал за ръката ми?
Някой друг?
След онзи път не. Казах каквото поиска - че съм била с теб.
Вината винаги е на двамата родители.
Нали знаеш?
Знаеш какво правя за теб, нали? И за детето ти.
Имаш ли друг избор?
Ей, шут.
Може ли да те питам нещо? Британецът ще се връща ли? Джак?
Познаваш Джак?
Че как! Обеща ми шанс да си върна част от парите.
Но нещо се покри.
Не помниш ли?
Не.
Не се дразниш, така ли?
Хич не ми пука. Не си първият луд мошеник, когото срещам.
Бива го на карти и е добра компания. Само не почвай пак с израелеца.
Съливан, имаш посетител.
Ще говориш ли с него?
Притесних се. Реших, че не ме позна.
Във вестника пише, че имаш разстройство на личността.
Затова ли не се обаждаш?
- Ари... - Ти си Джероум, нали?
Тя ми разказа за теб.
Мислех, че не се обаждаш, защото не ме обичаш.
Видях снимката ти във вестника
и реших, че ти трябва приятел, макар да не искаш да ме виждаш.
А ти дори не ме познаваш.
Аз не съм тя.
А тя къде е?
Не е тук.
Да.
Това го може.
Да изчезва.
Съжалявам.
- Карл. - Ари.
- "Севън енд севън". - Не думай.
Здрасти. Аз съм Грейс.
Разкажи ми за Ариана. Тя какво правеше?
- Беше най-добрата ми приятелка. - Но какво правеше?
Тя можеше да прави секс.
И правеше.
Ти правил ли си секс?
Не. Поне не като себе си.
Да продължим с Ариана.
Искам да си представиш какво чувства тя.
Искаше близост, но не го показваше.
Усетеше ли, че се сближава с някого,
го отблъскваше.
Близостта те прави раним, а ти не си могъл да си го позволиш.
Така е.
Чрез другите самоличности си оцелял. Те изпитват чувствата, които ти не можеш.
Но са плод на ума ти. Далеч не са съвършени.
- Значи системата не работи? - Работила е дълго.
Ще те питам пак.
Как ти помагаше Ариана?
Справяше се със самотата ми.
- Страховете ми. - И с болката. С цялото страдание.
Тя се появява, когато ти не се справяш с чувствата си.
- Като желанието ти да спиш с Анабел. - И да погна Марлин.
Започваш да се сливаш с нея. И с останалите.
Фактът, че вече знаеш за тях, помага на процеса.
Четох за ново лечение. Фюжън терапия.
Процес, който помага да се слееш с другите си самоличности.
Парченцата ще се сглобят.
Ще си цял.
- Едва ли се предлага в затвора. - Ще се борим за най-кратката присъда.
Пак не знам ще мога ли.
Няма да мислим така, Дани.
Ти слушаш ли ме изобщо? Няма откъде - вече плащам за колата,
за половината къща и за кучето, което не виждам.
Трябва да затварям.
Ти ли си куриерът? Адресът е отпред. Малко е странен.
Марлин Рийд?
Кой пита?
Призован сте за свидетел на защитата по делото срещу Дани Съливан.
Марлин е бил заплаха.
Местенето в Призрачната къща те е отделило от нея.
Ицхак намесвал ли се е някога?
Защитавал ли те е от Марлин?
Млъквай! Остави на мен.
Не й говори така.
- Ти си насилник. - Трудно е да съм и двамата.
- Мамка му. - Опитай без Ицхак.
- Как, Рая? - Представи си го, не си го спомняй.
Затвори очи.
- Дани, миличък. - Млъквай! Спри. Остави на мен.
Не й говори така.
Ти си насилник. Насилниците са страхливци.
Добре, Дани.
Да се върнем към нощта в Призрачната къща. Както се разбрахме.
Спомни си чувството, но бъди Ицхак.
- Добре. - Бъди Ицхак.
Какво е усещането?
Анджело, ето ти пистолета. Вземи си го. Мамка му!
Съжалявам. Наистина.
Съжалявал бил! Сега ще видиш ти.
Не се крий.
Какво е да си Ицхак?
- Силен ли се чувстваш? - По-скоро...
компетентен.
- Не! - Я, какво имаме тук!
Какво имаме тук?
- Какво имаме тук, а? - Дани!
- Погледни се. - Моля те.
Това ли търсиш?
- Кой е кучката сега? - Не, моля те.
- Кой е кучката? - Недей.
Ти си кучката.
Опика ли се?
Бягай!
- Спокойно. Вече всичко е наред. - Не ме пипай!
- Анабел, в безопасност си. - Махай се!
- Анабел, спокойно. - Остави ме!
- Анабел, моля те. - Остави ме!
Заради мен.
Анабел се страхуваше от мен.
Ей, хлапе.
Хлапе!
Ти си този с имитациите, нали?
Хайде. Кажи ни нещо.
Кажи нещо откачено, откачалко.
Няма да ти е много трудно.
- Тишина! Яжте! - Почва се.
- Дано не възразяваш, че дойдох пак. - Няма проблем.
Но не разбирам какво искаш.
Не проявих голямо разбиране, а сигурно ти е трудно.
Джероум. Приятно ми е да се запознаем, Дани.
И на мен.
Чувал съм много за теб.
Хубави неща, надявам се.
Най-вече.
Имахме и хубави, и лоши моменти.
Но си струваше.
- Поне за мен. - И за нея.
- Поне така мисля. - Благодаря.
Помниш ли началото?
Като я видях за първи път,
беше в клуба, заяждаше се с някакъв тъпанар на бара.
Аз отидох при нея и я питах иска ли помощ.
А тя ми се разкрещя,
че не била принцеса и можела да се брани и сама.
Наистина може.
Казах й, че искам само да помогна.
А тя отговори, че най-добре да съм я заведял на дансинга.
И в следващия момент се движехме като двете половини на едно цяло.
Рядкост е
да срещнеш някого, с когото се движите в такава хармония.
Ние бяхме така.
Паснахме си от първата вечер.
Мен не ме бива в танците.
- Бива те, някъде дълбоко в теб. - Явно имам подсъзнателни умения.
- Сигурно мислиш, че съм луд. - Не.
По-скоро, че си самотен.
Ако не ида в затвора, има лечение, терапия,
с която всички да станем един.
- А те колко са? - Няколко.
Леле-леле! И аз ги избирам едни, както казваше майка ми.
Ох!
Довеждай нещата докрай.
- Ариана често го казваше. - Научих го от нея.
И от теб.
А ако не харесам какъв съм след терапията?
Аз цял живот опитвам да разбера кой съм.
Черен ли? Гей ли?
Смелчага ли? Или страхливец?
Проблемен тип? Миротворец?
А явно съм всички едновременно.
И това не ми помага.
Защото са ме били, плюли и изритвали откъдето се сетиш.
Но знам кой съм.
И никой не може да ми го отнеме.
Ариана знаеше коя е. И беше горда с това.
И ти го имаш. То е част от теб. Тя е част от теб.
Прави като всички. Открий хубавото в себе си и му се радвай.
Лошото се опитай да поправиш. Това е.
- Разбирам защо си е паднала по теб. - Сваляш ли ме?
Какво? Не.
Спокойно, човече. Занасям те.
Рая, не че ти се меся, но тъкмо говорих с Мартин.
Каза, че пропускаш часове. Така рискуваш субсидията.
Млъквай, Грег.
Лондон?
- Защо отиде в Лондон? - Ицхак ми даде брошурата и ме прати.
- Няма Ицхак. - Не знам, Рая. Ти какво мислиш?
Искаш ли кафе?
- Какво? - Ще помоля за кафе.
Ето какво мисля.
Въпреки че те пазят,
самоличностите ти са те поставяли във все по-опасни ситуации.
Ще може ли две чаши кафе, Кевин?
Защо?
Заболяването е дегенеративно. Те стават неуправляеми.
Понякога, при някои хора, конфигурацията саботира гостоприемника.
Самоличностите, които преди са ме пазили, сега искат да ми навредят, така ли?
Колкото и да е добра, системата е откъсване от реалността.
Да си откъснат постоянно, изисква много енергия.
И всичко тръгва от това, което Марлин направи на Адам?
Ти как мислиш?
Какво намеквате?
Че ми е направил нещо, но не помня? И на мен ли е направил нещо?
Това ли ми казвате?
В Лондон сме. Защо се стигна дотам?
Ариана се покри.
- Издирваха ме. Трябваше ми помощ. - И какво направи?
Явно съм пратил сам себе си да търся баща си.
Бащата, когото си си представял като малък?
Закрилник.
Всяко момче се надява на това.
- Джак ми каза каквото исках да чуя. - Не е намерил баща ти,
но ти е дал следващото по важност - бащина любов.
Мисля, че си създал Джак, за да си помогнеш сам.
Какво ти беше казал? "Не бягай от трудностите, момчето ми."
- Радвам се да те видя отново, Джак. - Нима?
Знам, че не искаш да си тук,
но Дани здраво го е загазил - надявам се да ми помогнеш.
- Върнах го, нали? Казах му... - Да не бяга от трудностите.
Сам съм се пратил в Лондон, за да търся въображаемия си баща,
но не съм го намерил и сам съм се пратил да се предам?
- Няма логика. - Има, емоционална.
След стрелбата си избягал и Ицхак ти е помогнал.
После си дошъл да си понесеш последствията.
- Джак те е върнал. - Това е пълна лудост.
- Но май и вие казвате същото. - Чувствата ти са нормални, Дани.
Това, че ги изразяваш през различни хора, е уникалното в твоя случай.
Нарича се лудост.
Пий си кафето.
Г-жо Ричардс, разбрах, че сте прокурорът по делото на Дани Съливан.
- Така е. - Той ми е доведен син.
Влезте да поговорим.
Добър ден, Стан. Мило е, че се отби.
- Много смешно. - От окръжния прокурор.
И не помниш откъде се познавате с Майк и с Джони?
Не, сякаш винаги са си били там.
Като поведение те са най-сходни с теб. Така ли е?
Може, знам ли.
Човече.
Добре.
- И сега? - Къде са парите?
- В джоба ми. - Добре. Само спокойно.
Какво значи "само спокойно"?
- Майк, ще ми помогнеш ли да сляза? - Че как!
Добре.
Който не те познава, може да не забележи промяната.
Може би затова болестта ти е останала незабелязана толкова дълго.
Може.
Какво ги отличава?
- В какъв смисъл? - Като роли. В какво те заместват?
Как е, дами?
- Следиш ли ни? - Специална доставка.
Призрачната къща?
Твоята къща няма ли си име?
КУПОН В ПРИЗРАЧНАТА КЪЩА
Който не дойде, е задръстен.
Общуване, приятелства.
Майк беше страхотен. Винаги ми е пазил гърба.
- И наистина беше готин. - Ти също.
Каква жестокост! Малко по-мило, моля те.
Така вече е супер. Опитай.
- Чупка. - Дани?
- Нали ме покани на парти? - Да.
Най-добре да свия още.
Бирата е в хладилника.
А Джони?
Дани? Кажи за Джони.
Ела, приятел.
Хареса ти, а?
- Дани, какво виждаш? - Не ми се говори за Джони.
Какво си спомни за него? Бивало го е в бягствата, нали?
Помогнал ти е да се махнеш от вкъщи с парите от дрогата.
- Дрогата е бягство от реалността. - Казах, че не ми се говори за Джони.
- Защо? - Защото така.
- Всички са част от теб. - Няма да обсъждам Джони.
- Не ме ли чувате? - Хайде.
Достатъчно, Рая.
Добре. Ядосан си.
Да, така е.
И как е? Да имаш контрол над тялото си.
- Приятно е. - И е напредък.
Вече адресираш и най-пренебрегваните си емоции
и постепенно ще си ги върнеш всичките.
Постепенно? Май нямаме много време.
Така е.
Замисли се за случките от миналото, които те разстройват.
Общото е, че самоличностите ти цял живот са те спасявали.
Нищо че не искат да говоря с вас?
Мислят, че няма да оцелееш без тях.
И доста дълго е било така.
- Но вече не е. - Да.
Има скрито послание във факта,
че всички те спасяват, Дани.
И какво е то?
Ами всеки от тях си ти.
Дълбоко в себе си ти опитваш да се спасиш.
Ей, спри!
Донесох ти нещо.
За процеса.
Стига бе!
- Нов ли е? - Да.
Не съм имал костюм.
Става ти.
- Благодаря. - Ще съм там през цялото време.
Нали?
Да.
Здрасти.
- Всичко наред ли е? - Да. Изглеждаш по-добре.
- Така ли? - По-спокоен си.
Нали се опитвам да съм един човек.
Виж, не мога да стоя много. И повече няма да идвам.
Исках да ти го кажа лично. Ти нямаш нищо общо.
Но всеки път част от мен се надява, че тя ще е тук,
което не е честно и за двама ни.
Приятно ми беше да те опозная, Дан.
Съжалявам за ситуацията.
Разбирам, че ти липсва.
И на мен.
Нося ти нещо.
Нещо като талисман.
Носи го, за да ти напомня, че си неподражаем.
А това не е лошо.
Дани.
Ари?
Много си сантиментален.
Липсваш ми.
Знам.
Много те обичам.
И аз те обичам.
Тя искаше да се сбогува.
Благодаря ти.
Всичко хубаво, Дани.
ПРОФ. РАЯ ГУДУИН НЕ ПРИЕМА
- Пак ли? - Стига бе! Не е честно.
Какво е толкова спешно?
- Съливан, какво друго. - Какво е станало?
Нов свидетел на обвинението.
Пастрокът казал на прокурора, че искал да защити момчето,
затова скрил, че Дани е стрелял по него.
- Глупости. - Може би.
Но можел да докаже, че не е инцидент и че Дани има и други прояви на насилие.
Насочил ги е към някакъв случай - стрелба в къщата.
Обвинението смята да докаже чрез Анабел Стоун и Анджело Руис,
че Дани е стрелял, взема дрога и това не е първият му опит за убийство.
- Да му се не види! - Ако наистина потвърдят, край с Дани.
- Има ли шанс да не е вярно? - Вярно е. Какво ще правим?
Ще опитам да сключа сделка с прокурора.
- От 10 до 15 години. - Десет?
Ако откаже, а аз на нейно място бих отказал,
ще трябва да убедиш майката да свидетелства,
а журито - че заболяването е истинско и Дани страда от него.
Нали нямаше да мине?
Досега не е минавало, което никога не е добре в съда,
но ако не пробваме, отива зад решетките до живот.
- Стан! - Какво?
Какво ще правим?
- Какво? - Как ще се измъкнем?
За всеки случай.
Мамка му. Хайде.
Отворете вратите!
Пак ли ти, Съливан?
- Счупих си китката. - Към лечебницата.
Боже! Да му се не види.
Ще боли ли?
Гасим след малко, Съливан.
Гасим!
За всеки случай.
АКО ВИЕ ИЛИ ВАШ ПОЗНАТ СЕ НУЖДАЕТЕ ОТ ПОМОЩ, ПОСЕТЕТЕ APPLE.COM/HERETOHELP
Превод на субтитрите Северина Цанкова