ДАНИ СЪЛИВАН
Добро утро, Дани. Как спа?
- Не знам. По-скоро зле. - Защо?
Спали ли сте в затвор?
- Видя ли затъмнението? - Не съвсем. Но беше странно.
Карл Юнг е смятал, че затъмненията вещаят прераждане.
Кой?
Известен психиатър. Не си ли го чувал?
Не.
Добре ли сте?
- Изглеждате неспокойна. - Да, може.
Има ми нещо днес.
Затова ли сте непохватна? Обикновено не е така.
Много си наблюдателен.
Какво става?
Ще те питам нещо.
Защо си тук?
- В смисъл? - Тук, с мен.
- Заради стрелбата в центъра "Рокфелер". - Но защо я обсъждаме?
Подготвяте ме за процеса.
И да не съм стрелял, съм съучастник.
Миналата седмица говорихме как с Джак сте били в Лондон.
Той дойде да се видим.
Не е възможно. Той е в Лондон.
Неговите ли са?
Брошурата. Оттам сте взели номера. Така ли го открихте?
Но аз я скъсах. Да не са я залепили? Откъде взехте очилата?
Дани, умът ти е виртуоз в търсенето на логично обяснение.
И на импровизираните истории.
Прави невероятното възможно. Правил го е цял живот.
Казах на Джак, че искам да ти обясня какво става.
Той беше против, но отстъпи, защото ти мисли доброто.
Аз също. Разбираш ли го?
- Вярваш ли ми? - В смисъл?
- Въпросът е прост. - Не е.
Добре. Така е.
Забеляза, че ми е нервно.
Около стрелбата има неща, за които още не сме говорили.
Боя се, че може да те разстроят.
Идея си нямам за какво говорите.
Знам.
Искам да видиш нещо.
Какъв е този запис?
Бих изчакала повече, но процесът наближава.
- Какво има на касетата? - Да видим заедно.
- Не знам какво е това, приключваме. - Нямаме време, Дани.
Бижутерията отсреща има нова камера. Чак сега са видели записа.
Това е копие.
Оригиналът е иззет.
Подправили сте го.
Не.
Това е номер.
Не е номер. Дълбоко в себе си го знаеш.
В центъра "Рокфелер" не е имало друг.
Бил си сам.
Ти си стрелецът, Дани.
Не е Ариана. Ти си бил.
През цялото време си бил ти.
Заспивай.
Това беше грешка.
И то голяма.
Ицхак?
ПО МОТИВИ ОТ КНИГА НА ДАНИEЛ КИЙС
И така.
По-спокойно.
- Не те моля. - Що за глупости? Дай да ида аз.
Не ме е страх от охраната.
Казахме ти да го оставиш на мира.
Правиш голяма грешка.
Защо създаваш проблеми? Няма да те слушам!
Ама че съм идиот! Не трябваше да я слушам.
Прати мен.
- Ще викне охраната. - Дано не. Майк, иди.
Момчето си беше добре. В безопасност.
- Ти какво правиш тук? - Дани.
Прав е. Не бива да си тук, момчето ми.
Не и буден.
- Какво става, Джак? - Не пращай него. Няма да издържи.
- Какво беше това? - И как е възможно?
Не би трябвало да е.
Дразниш ме, чу ли?
Ицхак, какво правиш?
Дразниш ме!
- Да ида аз. - Как не!
Няма наркоман да ни измъква. За пореден път.
- Стига! Чист съм. - Не.
- Майк. - Не, сега няма да мога.
Ицхак.
Спри се.
- Ако я удари, лошо ни се пише. - Спокойно. Не посяга на жени и деца.
- А охраната? - Иди ти.
- Нали много знаеш! - Мисля!
Не се майтапя. Стига го лъга.
Прати мен. Ако удари някого, отиваме в изолатора.
То беше ясно още като стана дилър.
Аз ли съм виновен?
А какво щеше да ядеш, скапано моралистче?
Знаех си, че ще ни опандизят и ето!
Има пазачи, Дани.
- По-живо. - Не ме е страх.
Не ми пука!
За бога, Майк!
- Недейте, ще стане по-зле. - Помисли за Дани. Хайде, Майк.
Всичко е наред, нали?
Дани, ти ли си?
Наред е, сестро.
- Наред е. - Опитвам се да ти помогна.
Кротко, хлапе.
- Знам. - Обърни се.
- Съжалявам. - Хайде.
Стига номера. Стреляй.
Дай една.
На косъм. Фокусирай се и опитай пак.
- Още една. - Стреляй!
Винаги нямам късмет.
Никога нямам късмет.
- Същата работа. - Да.
Блокирай го!
Какво става? Никога не е идвал буден.
- Системата се разпада. - Коя система?
- Ние. - Хайде. Подай насам.
"Отслабва центърът и пъпли звярът към Витлеем, за да се роди."
Йейтс.
Съжалявам, че налетях на бой.
Не сме те взели да ораторстваш. Редно е да налиташ на бой.
За жалост този проблем няма да се реши с юмруци.
Аз съм виновен, но тя беше убедителна. Изпечените винаги са.
Изпечените?
Лъжци.
Съжалявам, вината е моя.
Не трябва да говори с докторката, така ли?
Видя се, че няма смисъл. Не мислиш ли?
- Тя става опасна. - Не ми се струва така, Джак.
Ти ли си експертът вече?
По опасностите ли? Да.
- Кога ще го събудим? - Когато имаме план.
- Джак. - Двадесет и едно.
Знаеш ли какво правят тук след диагноза "психично разстройство"?
Опитват се да те лекуват. А според нея болестта сме ние.
Да го излекува, значи да разкара нас.
Това е лудост.
Заради нас е още жив.
Затова ни трябва план.
Хайде. Сектор В към столовата.
Движение! И без изцепки, Джаксън.
- Дай нещо за шмъркане. - По-тихо, лайнар.
- Какво е това? - Мърдай, Съливан.
- Това храна ли е? - Мърдай!
- Добре де. - Живо.
Махам се. Боже!
Нося ти я.
- Моля? - Поръчката ти.
Поиска още. Казах ти, че ще намеря.
Стига бе!
Много бързо.
- Пастели? - Не са същите, но почти същите.
- И какво да ги правя? - Заври си ги отзад, все ми е тая.
- Не искам такива. Дай ги на друг. - Никой не ги ще.
- Плащай, скапаняк. - За пастели? Ти нормален ли си?
- Искам кока. Помогни ми. - Пързаляш ли ме бе?
Как е?
Ехо. Как е?
Тъпаци, кой от вас има кока?
- Чупката! - Явно ти. Как е?
Откъде се взе тоя палячо?
- Може и амфети. Искам доза. - Ти глух ли си бе?
- Чупката! - Какъв ти е проблемът бе, пич?
Ти, кучко.
Тоя се опита да изпързаля Марсело.
Това е недоразумение.
Щях да платя. Майтапех се.
Майтапех се!
Мамка му.
Ще те разкатая, нещастник.
Детинско, глупаво и безотговорно.
Полудя ли, Джони?
- Всички долу! - На пода!
Няма да съм бавачка.
В опасност сме. Слушай и изпълнявай.
- Стига, Съливан! - Долу!
- Недей! - Откажи се!
Ицхак, остави на мен, приятелю.
Господа, позволете да обясня.
Ще си насинен утре на изслушването.
Спокойно, аз съм.
- Изкара ми акъла. - Леле! Снощи да не си препила?
Не спах.
- Изглеждаш скапана. - Много си мил.
Дано си се молила за чудо. Ще ни трябва.
Нали било добър знак, че съдията ни вика.
Казах, че не е зле. Няма "добре" в нашия случай.
- Що за пораженческо мислене? - Реализъм.
Трябва да приемат диагнозата. Той няма да издържи процес.
- Длъжни са да го пратят в болница. - Нищо не са длъжни.
Знам, че е важно за кариерата ти.
- Искам да му помогна, Стан. - И двамата знаем какъв е залогът за теб.
В случая интересите ни съвпадат.
Да, в болница ще му е по-добре. Никой не иска в затвора.
По принцип прокурорът обича сделки.
Не се радвай. Казах "по принцип".
- В този случай е логично да искат процес. - Болен е.
Да не мислиш, че им пука? И те гледат себе си и кариерата си.
И не искат пресата да гръмне, че на стрелеца ще му се размине.
Няма да му се размине, ще е в лечебно заведение.
Все тая. Скандалите продават. Това ги чака, ако не ни пратят на съд.
- Непризнато заболяване няма да мине. - Тогава защо се занимаваш?
Малкият шанс си е шанс. И мразя да се стига до съд.
Той каза ли нещо, което е добре да знам?
- Откакто видя записа, не говори. - Защо му го показа?
Не можех да го оставя да си чуе диагнозата на изслушването.
Реакцията е непредвидима. Може да се дезориентира.
За малко да ме удари, а ме харесва.
А ако беше посегнал на съдията или на прокурора?
- Представяш ли си? - Добре.
- Вече знае, че не е само една личност? - Май са доста повече.
Я стига.
Да ви представя д-р Уитман. Световноизвестен психиатър.
Сътрудничи на пет медицински списания за психични заболявания.
Има награда за съществен принос от Американската асоциация на психолозите.
Установихте ли наличието на диагнозата, посочена от защитата?
Не, г-н съдия.
Прочетох доклада на д-р Гудуин и не се наложи.
Не мога да диагностицирам някого с несъществуващо заболяване.
Шегувате ли се?
Дисоциативното разстройство не се признава от Психиатричната асоциация.
- Вписано е в МКБ. - Като форма на истерия.
- Не може така да решавате. - Води се емоционална невроза.
Достатъчно.
Това не е свободна дискусия. Чакайте си реда или ще ви изгоня, докторе.
Продължете.
Да твърдим, че някой не може да бъде съден за тежко деяние заради заболяване,
което повечето лекари
даже не смятат за истинско, е абсурдно.
Съжалявам, така смятам.
Благодаря, докторе. Да видим обвиняемия.
Г-н съдия, имаме още.
Всички сме чели доклада на д-р Гудуин. Да видим.
Добре.
Заповядай.
Добре ли си?
Да.
Защо си насинен?
Дани, сигурно си уплашен,
но всички са тук да ти помогнат, дори да не ти се вярва.
Кажи истината и ще ти осигурим лечение, разбра ли?
Дани, искаме да се уверим, че преценяваме справедливо.
Прокуроре.
Здравей, Дани. Аз съм Патриша Ричардс.
Прокурорът по делото ти. Може ли да ти задам няколко въпроса?
- Дани, знаеш ли къде си? - В залата за срещи в "Райкърс".
А защо си в "Райкърс"?
Заради инцидент с огнестрелно оръжие в центъра "Рокфелер".
Знаеш ли, че може да идеш на съд
- заради стрелбата? - Да.
Какво значи това?
Че жури ще реши виновен ли съм.
Благодаря, Дани. Справи се чудесно. Нямам повече въпроси.
- Ваш ред е. - Стан, чакай.
- Проблем ли има? - Да.
- Да, има. - Няма, г-н съдия.
Тогава продължете.
Здрасти, Дани. Ти си Дани, нали?
Без коментари.
Да, господине. Дани съм.
Няколко въпроса и приключваме.
Ще ни кажеш ли с кого беше в центъра "Рокфелер"
- в деня на инцидента? - С кого?
Имаше много хора. И на тротоара, и в магазините.
Да, но ти с кого беше, Дани?
Съжалявам. Не разбирам въпроса.
- Ти с кого отиде там? - Това не е Дани.
Спри.
С никого. Бях сам.
Но в показанията си казваш, че си бил в центъра "Рокфелер"
с още някого и оръжието не е твое.
- Не насочвайте, г-н Камиса. - Добре.
Уверявам ви, бях сам. Ако се съмнявате, вижте записа.
- Това не е Дани. - Тишина.
Добре.
Разказал си на д-р Гудуин за съквартирантите си.
Ариана и Яц... Ицхак. Ще ни кажеш ли нещо за тях?
С Ариана се сдушихме веднага.
Ицхак се появи с нея. Скоро заживяхме заедно.
А как би описал Ариана и Ицхак?
Ариана е мила, спокойна, с тигрова окраска.
Но е гальовна като бирманска котка. Ицхак е див. Хич не обича да го дразнят.
- Дани, не разбирам. - Питахте за Ариана и Ицхак.
Котките ми.
Това не е Дани.
Г-н съдия, това е Джак. Една от самоличностите на Дани.
Помолих за тишина. Още една дума и ще ви отстраня.
Моля, седнете.
Ще питате ли клиента си нещо друго?
Не, това е всичко.
- Ще изчакаш ли отвън? - Докторе.
Благодаря.
Г-н съдия, това не беше Дани.
Домъкнахте ни тук да чуем здравомислещ човек да описва котките си.
- Казвам ви, не беше Дани. - Да съм ви питал?
- Адвокате, гответе се за дело. - Моля ви. Момент.
Стан, ако ти пука за клиента ти, спри да ме дразниш.
Като говориш, ме дразниш.
Добре.
Добре, той се признава за виновен,
променяш обвинението на по-леко деяние и го прибират в психиатрия.
- Шегуваш ли се? - Стига, сделката е добра.
За клиента ти. Шефовете ще ме разкъсат.
Мястото му не е в затвора. Нуждае се от лечение.
- Стрелял е по беззащитни хора и е избягал. - Болен е. Не разбираш ли?
- И да му се размине? - Психиатрията си е наказание.
Не заслужава ли справедлив процес? Втори шанс?
Стан, бас държа,
че като го проуча, ще открия и други прояви на насилие.
Сигурно много пъти е минавал метър.
Стреля по хората в центъра посред бял ден и предлагаш да му се размине?
"Райкърс" е пълен с тъмнокожи с далеч по-леки провинения.
За тях защо няма разбиране и сделка?
Клиентът ти ще се измъкне, защото съдебната система облагодетелства белите.
Но не очаквай разбиране от мен.
Няма да променям обвинението. Отиваме на съд.
Мислиш, че спечели? Знаеш ли какво е федерален затвор?
Тук ще ти се стори като летен лагер. Разчиташ, че Ицхак ще го защити?
Само че и той има физиката на Дани. Всички сте този човек.
Там ще ти разкажат играта.
Дано си доволен, Джак.
И сега какво?
Отиваме на съд и си понасяме наказанието мъжки.
- Ще оцелеем. Както обикновено. - Аз няма да издържа съдебен процес.
- Аз мога. - Едва ли.
- А предупреждението й за затвора? - Тя не знае какво можем.
- А ако е права? - За какво?
Че сме проблем. Че момчето трябва да си стъпи на краката.
Какви ги говориш?
Трябвахме му, оцеля. Може би вече няма нужда от нас.
Надрасъл ни е, а?
Нали не искаш да бягаме от трудностите?
- Да. - Може би и Дани трябва да го направи.
Глупости. Той има нужда от нас.
Май е прав.
Разбираш ли какво предлагаш, приятелю?
Да.
И да умрем просто така?
Жертвата не си ли струва?
- Майтапиш ли се? - Млъкни най-после, Джони.
Невероятно е, нали? Да обичаш някого толкова много.
И да си готов на всичко, за да го защитиш.
Даже да умреш.
Или да убиеш.
Съжалявам, приятелю. Той няма да оцелее без нас.
Здрасти, Дани.
Ари. Тревожех се за теб.
- Радвам се да те видя, Дани. - Те мислят, че съм ти направил нещо.
Добре съм. Всичко е наред.
Не е. Здравата съм загазил.
Не се бой, ще намерим изход.
Добре.
Къде сме, по дяволите?
Ти си най-важен за мен, нали знаеш?
Плашиш ме.
- Свързани сме, нали? - Така е.
Защото аз съществувам за теб, Дани.
Аз съм ти, Дани. Всички сме ти.
Бил съм сам в центъра "Рокфелер". Ти не си била с мен.
Била съм с теб ето тук и тук.
- Но после ме остави. - Не съм. И няма да те оставя.
- Не искаме да те оставяме. - Тук сме, за да ти помогнем.
Това ни е работата.
Този път не може да спиш, Дани. Имаме нужда един от друг.
- За какво? - За да живеем.
Тук е празно, когато навън си заспал.
Понякога се промъквам, за да сънувам с теб.
Ние идваме, когато си безпомощен, самотен или уплашен.
Аз идвам, за да не си самотен.
Трудно ти е да се сближаваш. Затова се появявам аз.
- Отдавна ли знаеш? - Какво?
Че не си истинска.
Обикновено не знам.
Само когато сме тук. Като сега.
- Има ли други като мен? - Не, ти си специален.
Ти си създал всички ни.
- Кои са тези хора? - Те са ти.
Всеки е послужил за нещо. После му е минало времето.
Джак ги нарича "овехтелите".
Ицхак.
Джак дирижира зад кулисите, но ако стане напечено, се намесва.
Така е.
След онова с Марлин и Адам в този хамбар,
искаше да умреш, помниш ли?
Но не умря.
Счупи се като стъкло. На малки парченца.
Пак си ти, но на парчета.
Имаш ангели хранители, които ти помагат да оцелееш.
- Защо ми го казваш сега? - Има някаква промяна.
Ти дойде тук буден, Дани. Това не се беше случвало. И не бива.
Тази жена иска да ни раздели. Да ни унищожи.
- Рая. - Смята ни за болест.
Иска да те приберат, да те тъпчат с лекарства и да ни убият.
- И край с помощта ни. - Никой не може да ти помага като нас.
- Помогни ни. - Опасявам се, че умрем ли всички ние...
ще умреш и ти.
- Какво искате да направя? - Отърви се от нея.
Трябва да си ти. Ще разбере, ако е някой от нас.
Кажи й да не се занимава с твоя случай.
- И че няма да пледираш "невменяем". - Така ще ида в затвора.
Присъдата може да не е голяма. Няма сериозно пострадали.
Помогни, Дани. На всички ни.
Знаеш какво да правиш, момчето ми. Така трябва.
Браво.
Разбирам, че ти е все тая за мен, Джак.
И да, може да имам изгода от този случай.
Но да ме правиш на глупачка, ми идва малко в повече,
като се има предвид, че наистина се опитвам да помогна.
Знам, че си някъде там и ме чуваш, Дани.
Можеш да се противопоставиш.
Но явно ти се влиза в затвора,
иначе нямаше да изнесеш онова представление вчера.
Както искаш.
Заложила съм цялата си кариера на това.
Не знам защо дойдох.
Моля ви.
Чувам гласове.
В главата ми има други хора.
Умолявам ви.
Помогнете ми. Моля ви.
Тук съм.
АКО ВИЕ ИЛИ ВАШ ПОЗНАТ СЕ НУЖДАЕТЕ ОТ ПОМОЩ, ПОСЕТЕТЕ APPLE.COM/HERETOHELP
Превод на субтитрите Северина Цанкова