Мамочко?
У мене животик болить.
Мамочко?
- Котра зараз? - Я не хочу йти до школи.
Ох, чорт.
Чорт.
Езро, йди.
Одягнись і поснідай,
поки бабуся не прийшла. У мами лекція.
Чорт.
Чому не вдягнений?
- Що ти їси? - Привіт.
Доброго ранку.
Поїзд був напханий під зав'язку. Куди їдуть усі ті люди?
Любий. Як справи?
Чому він не вдягнений?
Що він їсть?
- Животик болить. - Зайчику.
Не сюсюкай з ним. Хай одягається.
І йде до школи.
- Це психосоматика. - Животик...
У нього є поважна причина.
Не починай з самого ранку.
Не розмовляй так, юна леді...
Я не хочу йти!
Чорт забирай, Езро!
Що ти витворяєш?
Ти що собі дозволяєш?
Я хочу до тата.
Я з тобою. Сонечко, бабуся поряд.
Іди на роботу.
- Милий, усе добре. Тихенько. - Добре.
Зайчику, бабуся тут.
- Хай іде до школи. - Я відвезу. Не запізнюйся знову.
Ну що, серденько? Обнімеш бабусю?
ЧЕРЕЗ ТИЖДЕНЬ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
Докторе Ґудвін!
Декан Г'юз. Я вас не помітила.
Ви наче уникаєте мене,
відколи ми не підтримали ваш ґрант.
Рає, ви прекрасна викладачка. Якщо якась і заслуговує на контракт...
Якась? Тобто жінка?
Ну, я не це мав на увазі,
але оскільки формально в нас чоловічий університет...
Жінки не можуть навчати чоловіків? По-моєму, це наше основне заняття.
Це правда, але в цій справі ви відстаєте.
Анорексію вже включили в посібник з психічних розладів.
Одну її форму.
- Ми вже про це говорили. - Анорексія - не єдиний розлад.
У булімії свій власний унікальний стан...
Це ваше захоплення,
але Сем Вілкс теж подався на ґрант,
хоч це й не має значення, але в нього...
- Яйця. - Стаж.
Вибачте, Рає, але якщо ви хочете, щоб факультет підтримав ваш ґрант,
доведеться пошукати щось інше. Згода?
Ми запізнюємося на заняття.
Травма - це фактично наша машина часу.
Момент травми закарбовується в свідомості,
як незмивне чорнило на папері.
Та на відміну від чорнила, травма з часом не блякне.
Активована якоюсь подією, відчуттям чи спогадом,
вона переносить потерпілого в ту саму мить психічного ураження.
Уявіть військового медика, який бачить наслідки різанини в селі.
Навколо нього лунають крики осиротілих дітей,
сморід палаючих тіл.
Враження приголомшливе.
Він мусить тікати, але не може, бо повинен виконувати роботу.
Ця діалектика спричиняє дисоціацію з реальністю.
Однак психічна втеча має свою ціну.
Спогад залишається, як гнилизна під корою дерева.
Наш медик уже повернувся додому.
Він намагається не згадувати те село, живе звичайним життям.
Сусіди запрошують його на барбекю.
Але ігри місцевих дітей нагадують передсмертні крики.
М'ясо на грилі не відрізнити від горілих трупів.
Він не може залишитися.
Через травму барбекю стало нестерпне.
І з часом
травма проникне в усі його відчуття, і його світ стане непридатний для життя.
Пам'ятайте: більшість носіїв травми повторно переживають
справжні події, яких ми не бачимо.
Те, що для нас - розлад, для них
дуже розумний спосіб порятунку від реального жахіття.
Грубо кажучи,
дурні вони були б, якби не здуріли.
Усім дякую. До зустрічі наступного тижня.
Кримінальна психологія далі по коридору, детективе.
Це ваша парафія.
Кажуть, серед академічних фахівців ви найкраща, тож
я вирішив зайти й побачити, чого всі так нетямляться.
Метті, мені приємно. Справді. Я добре провела час.
Але я сказала правду. У мене період розлучення.
- Не до серйозних стосунків. - Стоп.
Не гарячкуй. Я не тому прийшов.
Повір, я нормально сприймаю відмову,
хоч це твоя величезна помилка.
Помилки - моя сильна сторона...
Я приніс тобі оце.
Учора до нас потрапив хлопець.
Кілька замахів на вбивство.
Може, тебе зацікавить.
Ось чому ти прийшов?
Так. А що?
Думаєш, це все для того, щоб знову затягти тебе в ліжко?
Так. Саме так і думаю.
Ну що ж, резонно.
Але ти казала, що шукаєш справжнього шизика для дослідів,
- інакше втратиш роботу. - Це те, що ти почув?
Я був трохи неуважний.
Слухай. У нас тут справжній псих.
НАВІЯНО РОМАНОМ «ТАЄМНИЧА ІСТОРІЯ БІЛЛІ МІЛЛІҐАНА»
ДЕНІЕЛА КІЗА
ПЕРЕПОВНЕНА КІМНАТА
Свистять кулі, скрізь скло, одного зачепило.
Жінці куля влучила в ногу.
Малому казково пощастило, що нікого не вбив.
Я про це читала в газеті. Думала, стрілець утік.
Ми його взяли.
- Його ще не притягали. - Відбитків у системі немає.
І свого прізвища не називає.
Каже, це несуттєво.
Справі не послужить. Уявляєш?
Ми розіслали його фото хрінової якості.
Його помітили в таксі в аеропорту.
Таксі відвезло його до занепалого пансіону на півночі.
Елм-роуд в Елм-Рідж. Таке навмисно не придумаєш.
Рахунки за електрику приходили на якогось ізраїльтянина.
Готівку надсилали поштою. Його самого ніхто не бачив.
А дівчина? Аріана. Гарне ім'я.
Теж випарувалася.
Я думаю, він її ухекав. І домовласника.
- Постріляти він любить. - Чому?
Познайомся з ним. Сама побачиш.
Хлопець і справді дивний. Але, може, він просто під кайфом.
- Ні. У нього щось таке в очах. - І хто тут псих?
Його манера розмовляти на допиті. Дикція.
- Вибір слів. - Вибір слів?
Дамочко, ви, мабуть, ураган у ліжку.
Слухай, він старається привернути максимум уваги.
Змінює манеру говоріння. Не виказує ознак каяття.
Точнісінько як психопат.
Ось що буває, коли напарник прочитав одну книжку. Про маніяків.
Ну, що скажеш? Це теж маніяк?
Усе не так просто.
Є багато диспозитивних факторів, яких я не бачу.
І природа злочину не в'яжеться з його...
Чи «злочинів».
На підлозі будинку - кров. Наявні сліди боротьби
- і дірка від кулі в шибці. - Непрямі докази.
Але що як він серійник? Ану ж ми взяли маніяка?
Він пояснив, навіщо стріляв у Рокфеллер-центрі?
Вони з дівчиною хотіли когось налякати.
- Кого? - Не каже. Відповів, що це несуттєво.
То що скажеш? Це твоя робота, професорко.
- Дайте подивитися. - Так?
Чому ні?
- Підеш? - Так.
Добре.
Привіт, сестро.
Здрастуйте, Денні. Я доктор Ґудвін, але звіть мене Рая.
А за що мені така приємність?
Сядь рівно.
Руки.
Отак. Ану. Розслабся.
Я за дверима.
Як ви?
Мем, а для чого ця зустріч?
Нащо кайданки? Ненавиджу їх.
Знаєте, чому ви тут?
А ви?
Почнімо з простішого.
Назвіть своє прізвище.
Я сумніваюся, що Джек усе так задумав.
Хто такий Джек?
Здаюся. Хто такий Джек?
Денні, якщо ви відповідатимете, я вам допоможу.
Витягнете мене звідси? Я не люблю сидіти під замком.
Я розумію.
Мене тут узагалі не повинно бути. Стріляла Аріана.
Аріана?
А де вона? Поліція не може її знайти.
І не знайде.
Чому?
Я починаю сумніватися, що ви прийшли допомагати.
Як вам допомогти, Денні?
Витягніть звідси.
Розказати секретик?
Розкажіть.
Я й сам себе витягну.
Метті!
- Це жарт. - Якого хера?
- Чорт. Усе. - Що за фігня?
Хлопче, руки за спину.
А хіба це не занадто, Френк?
Док. Було дуже приємно.
Ще побачимося.
Ворушись. І мовчи.
Пішов.
Вибач за наручники. Мабуть, поламані.
Злякалась, та й усе.
На допиті він так не чудив, клянуся.
Він у розмові згадував про якогось Джека.
І на допиті теж. «Джек каже, пора відповідати за вчинки».
Я питаю: «Хто такий Джек?» А він мовчить.
- Те саме. - Ну от.
Він нас дурить. Вони ж на це здатні?
Випромінює магнетизм, є таке.
А це - ознака психозу.
Навіжений. Трохи моторошний.
Та все ж Френк має рацію.
Ні. Боже. Які огидні слова.
Може, потрібен детокс. За кілька днів протверезіє.
І тоді краще зрозумієш, хто перед тобою.
Не зацікавило?
Метті, я вдячна тобі за спробу допомогти. Чесно.
А на вечерю вдячності вистачить?
- Ні. - Добре.
Ну, якщо передумаєш, стосовно хлопця...
Ага.
- Дякую, Метті. Побачимося. - Аякже. Так.
Вибач.
«Трохи запізнюся» - це не дві з половиною години.
Я ж попросила вибачення.
У мене? А мені що з того?
А йому не завадила б стабільність. Таке буває?
Ви коли-небудь їсте разом?
Уже холодне.
Дістанеш з холодильника вино...
Обійдешся.
Смачно.
Він розмовляв з татом.
- Ну чорт, мамо. Це не його вечір. - Юна леді, я не потерплю такого тону.
Тебе не було. Він захотів з ним поговорити, тому я дозволила.
Я без нього справлюся.
То справляйся вдома, Рає.
Я розумію, він сердиться.
Справді розумію.
Але він зі мною не розмовляє. Не цілує на добраніч.
Раніше він спав між нами в ліжку.
А коли я чую, як він плаче,
я йду до нього, а він не відповідає.
І що мені робити?
Те, що робимо ми всі.
І що ж це?
Любимо тебе, хоч ти нам це й ускладнюєш.
А хіба є вибір?
Тобі б психологом бути.
Я знаю.
- Дякую. - І вам.
Як там з контрактом?
Мартін каже, не дали ґрант.
Чому ти говориш з Мартіном про мій ґрант?
Я був завкафедри. Ми спілкуємося.
Господи, Ґреґ.
Рає, послухай.
Ти чудовий інтуїтивний терапевт.
Я їх чимало бачив, але кращих за тебе майже не було.
Але захоплення клінічними аутсайдерами врешті занапастить тобі кар'єру.
Не треба скрізь вишукувати невивчені стани.
Прошу, не читай мені лекцію. Ми не в аудиторії.
Візьмися за панівні напрямки.
Обери модифікацію поведінки.
Модифікацію поведінки?
Чи теорію навчання. Там гроші.
Я поговорю з Мартіном.
Буквально через мій схололий труп.
А ти не думала, що твоє бажання виділитися
дослідженням екстремальних випадків
- спричинене комплексами... - А...
...а не щирим бажанням допомогти пацієнтові?
А поєднувати не можна?
Хіба ти не хочеш, щоб тебе відзначили за працю?
Чи розумний егоїзм - суто чоловіча прерогатива?
Менше читай журнал «Ms».
Ти просто не хочеш визнавати, що я маю рацію.
З хроном смачніше.
Ти цитуєш медичні журнали двадцятирічної давності,
але ніяк не запам'ятаєш, що в мене алергія на хрін?
Не любити щось і мати алергію - це різне.
Що бажаєте?
Мартіні з джином для мене та горілку з тоніком, лаймом і двома вишнями.
Щось я таки пам'ятаю.
Прошу, не дзвони йому не у свої вечори.
Це він подзвонив мені.
Твоя мати подзвонила і дала йому трубку.
Хай там як, тепер він тільки зі мною,
і нехай звикає, попри мої вади.
Рає, це нетерапевтично.
Я йому не психотерапевт, а мати.
А що стосується вад, то нам доводилося мати справу з твоїми.
Знаєш, Рає, з тобою дуже непросто.
Така гаряча й така холодна. У багатьох розуміннях.
Ніколи не знаєш, яка перед тобою.
Чорт.
ЧЕРЕЗ ДВА ТИЖНІ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
А якщо я представлю випадок і доведу справжність діагнозу?
Навіщо вишукувати найменш зрозумілі стани?
Боже, Мартіне! В цьому ж уся суть.
Бо вони незрозумілі.
Їм не допомагають, бо кажуть,
що їхні переживання несправжні,
а почуття неважливі,
бо в цій книжці немає такого діагностичного коду.
Нема чого доводити.
ПСИХІЧНІ РОЗЛАДИ
Не будьте поблажливі.
Мені ще 15 років платити за синове навчання.
Мені потрібен контракт.
А ми знаємо, що зі мною не підпишуть,
якщо не опублікую статтю.
Якщо я доведу істинність діагнозу, факультет підтримає ґрант?
Якщо підтвердите діагноз, так, я підтримаю цей ґрант.
Я навіть підтримаю окрему посаду під вашим іменем.
НЕРВОВА БУЛІМІЯ - ҐРАНТОВА ЗАЯВКА
ДОКТОР РАЯ ҐУДВІН
Ви слухаєте радіо WABC на хвилі 770 AM.
Спеціальний репортаж з Білого дому.
Це просте питання здорового глузду.
Ми повинні докласти всіх зусиль, щоб зменшити свою вразливість.
Маємо готуватися до найгіршого.
Треба забезпечити швидкий і справедливий розподіл бензину
у разі надзвичайної ситуації.
Можна?
Є хтось?
РИБА Й КАРТОПЛЯ КЕМДЕН-ХАЙ-СТРІТ, ОПІВДНІ! - ДЖЕК
ТРИ ПИВА ТРИ СКОТЧІ
А де Денні, ви не знаєте?
Ви знайомі з Денні?
Це мій син.
Якісь проблеми?
З ним щось сталося?
Ми можемо десь поговорити?
- Так, це він. - Як він може бути за ґратами?
У Денні був близнюк?
Це Адам.
Його вже давно немає.
Що з ним сталося?
Кажете, ви психолог?
- Допомагаєте йому? - Намагаюся.
Сядемо надворі.
Дякую.
Ще перед усім, що сталося з Адамом,
він був дуже чутливий.
А потім його вигнали зі школи.
За що?
Наркотики, бійка.
І те, і те.
Він був такий розумний.
Дитина-лампочка.
А яка уява.
Але все повернуло не туди.
Через моїх мужчин.
От і все.
А можна спитати, як він перейшов жити на той бік вулиці?
Він не дуже добре ладнав з моїм чоловіком.
Хоч мій чоловік узагалі мало з ким добре ладнав.
Кілька років тому Денні перебрався туди.
Я подумала: «Що поганого?». Правда ж?
Так хоч буде в мене під наглядом.
Та одного дня він зник.
Але замах на вбивство?
Це не мій Денні.
Ви знаєте, хто з ним жив у тому домі?
Не знаю, хто жив.
Часто бувала дівчина. Люди приходили і йшли.
А що? Його посадять?
Надіюся, що ні.
Ви кажете, він був чутливий.
А в дитинстві настрій часто мінявся?
Він був депресивний? Запальний?
Мінливість посилилася внаслідок подій з Адамом?
Я ж кажу, він був щоразу інший.
Але це не злочин.
Не злочин. Ні.
Хочу вас щось запитати.
Важке питання, але думаю, відповідь буде дуже помічна.
У дитинстві з Денні щось сталося?
Що, наприклад?
Коли ви згадали, що вам не щастить з мужчинами,
- що ви мали на увазі? - То що, це я в усьому винна?
- Ні, я не це маю на увазі. - А що він розказував?
Нічого.
Я просто намагаюся краще його зрозуміти.
Не знаю, що роблять люди.
Ви знаєте, хто чим займається? Усі, хто до вас приходить?
- Ні. - Бо люди здатні на таке,
чого за ними й не запідозриш.
Кенді...
Треба йти. А то запізнюся на роботу, в лікарню.
Скажіть йому, що я прийду його провідати.
- Я ще не його лікарка. - Залишайте чашку.
Езро, вже десята. Лягай спати.
- Дай ще раз поговорити з Денні. - Не можна.
Його вже оформили. По обіді переводять у Райкерс.
А доти відвідування заборонено.
- Вибач. Я безсилий. - Сьогодні вечеря, без сексу.
Треба його побачити.
Ну ти й штучка. Ходімо.
Ще раз здрастуйте.
Пам'ятаєте мене?
Таке обличчя. Хто ж забуде?
Той раз ви згадували якогось Джека.
- А що з ним? - Цікаво, чи можу я з ним поговорити.
Ви могли б передати йому повідомлення від мене?
Як?
Не знаю, чи ви помітили, але я в тюрязі під замком.
Я подумала, що у вас є змога.
Припустімо.
Припустімо...
гіпотетично.
Якщо є змога...
Перекажете, що я хочу з ним поговорити?
- Так. - Щоб допомогти.
Аякже. Згода.
- Дякую. - Прошу.
Мене переводять на острів Райкерс.
Усе так погано?
Не дуже.
У вас на обличчі написано, що погано.
Але дякую, що провідали.
Нема за що.
Це не побачення.
Так. «Бери піцу з пепероні і мчи до мене додому,
бо нагорі спить мій малий» - така собі романтика.
А побільше сиру замовив?
Я з'їздила в старий пансіон, де він жив.
- А «з'їздила» - це як? - Зайшла всередину.
А тебе туди хтось пустив?
Двері були незамкнені. Годиться?
- Ні. Це проникнення зі зломом. - Ой.
Як ти знайшла той будинок?
Пансіон на Елм-роуд в Елм-Рідж, забув?
- Стій. Що ти собі думаєш, Рає? - Я знайшла його матір.
Що?
Його звати Денні Салліван, ось її адреса.
А в каміні я знайшла оце.
Упізнаєш її?
Дівчина з Рокфеллер-центру. Якщо вірити опису, це саме вона.
Ти думаєш, це все - жертви?
Можливо.
Але не цей чоловік.
Стиль цього малюнка хаотичний.
І це зображення повторюється в усьому альбомі, знов і знов.
І хто ж це такий?
Це Біґ-Бен... Вежа в нього за спиною.
Так.
А саме такі окуляри я знайшла в будинку.
Ти їх часом не поцупила звідти?
Може, це Джек.
Джек? Джек.
Той, що сказав малому не називати прізвища.
- Бо це не... Несуттєво. - Так. То що?
Думаєш, цей тип - співучасник?
Ти казав, що дикція Денні й манера говорити
на першому допиті були інакші.
- Так. - Добре.
А в нього був англійський акцент?
Не до самого кінця.
Але іноді прорізався. Це ти нагадала.
А що як...
Джек - це сам Денні?
Що, вибач?
Ану ж у Денні розщеплення особистості?
Ой, та ну.
Метті, ти мав рацію стосовно Денні.
У ньому є щось таке, що мене турбує.
Його афект був лабільний і плинний.
Хай це клінічна інтуїція або чуйка, але з ним щось не те.
Ану ж у Денні є ще одна особистість, і звати її Джек?
- Той, хто діє замість нього. - Діє замість нього? Наприклад, убиває?
Вибач.
А може, вбиває багатьох людей?
Він може не усвідомлювати своїх дій, коли стає Джеком.
Або думає, що їх вчиняє хтось інший.
- Ти серйозно. - Метті, якщо це правда,
Денні може бути невинний.
І як це відбувається?
Злочинець - друга особистість.
Аякже. Успіху перед присяжними.
- Добре. - Або...
Комітетом з контрактів.
Це підтвердження стану, так.
І ти отримаєш жирний ґрант.
І багатьом допоможу.
Добре. Слухай. Скажімо...
Скажімо, в нього це розщеплення.
І що далі?
Перший, кого доведеться переконувати, - він сам.
Якщо він не в курсі свого стану і взнає раніше, ніж буде готовий,
у нього буде нервовий зрив.
Спочатку він має комусь повірити.
Повірити?
Отак просто?
Ні. Але водночас так.
І ця людина - ти?
Ця людина - я.
І як ти цього доб'єшся?
Ти скажеш, хто його безоплатний захисник,
а я спробую побалакати з Джеком.
ЧЕРЕЗ ТРИ ТИЖНІ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
НЬЮ-ЙОРКСЬКЕ ТОВАРИСТВО ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ
ПРАВОВА ДОПОМОГА 201
Стен Каміса?
Не сьогодні. У мене все розписано.
Я щодо Денні Саллівана, стрільця з Рокфеллер-центру.
- А що з ним? - Мене звати Рая Ґудвін.
Я психолог.
Детектив Дойл залучив мене як консультантку,
і я вважаю, що ваш клієнт має рідкісний психічний розлад.
Так. Хлопець - шизик.
Знаєте,
- такі слова не дуже допомагають. - Пробачте.
Я бачилася з Денні й маю фахову думку.
У нього розщеплення особистості.
Стривайте.
Це як у Саллі Філд?
«Сибіл»?
Цей фільм про жінку з таким же розладом.
Ви жартуєте?
Це розіграш?
Що? І вам дати?
Містере Каміса, ваш клієнт хворий,
йому треба в лікарню, а не в тюрму.
- І що я маю робити? - Ви його адвокат.
Те саме запитання.
А не ваша робота - помогти клієнту?
Моя робота - діяти в інтересах клієнта.
А коли є багато свідків
вчинення клієнтом злочину, в його інтересах - визнати вину.
- А хвороба - не аргумент? - Садять і людей з раком.
Думаєте, його відпустять, бо він говорить чужими голосами?
Я читав його справу.
Бо така в мене робота.
Знаєте, яка причина захворювання?
Може, комікси.
Множинна особистість - майже винятково наслідок
жорстокого й тривалого сексуального насильства в ранньому дитинстві.
Я з ним зустрічалася. Можете не вірити,
але я скажу - в тюрмі він не протягне й п'яти хвилин.
Диво буде, якщо з Райкерса вибереться живий.
Може, я з'ясую, що він хворий,
а може, вийде зворушлива історія для вашого виступу в суді.
Але мені необхідно з ним поговорити.
Кілька сеансів. Ви можете це влаштувати.
Або я піду звідси ні з чим, і...
незабаром ви прокинетеся з кров'ю цього хлопця на руках,
і вона потече вам прямо в яєчний салат.
Ого.
Ви заміжня?
Розлучена.
Добре.
Якщо ви хоч трохи ускладните мені життя, ми попрощаємося.
Розгляд його справи - через місяць.
Ксерокс біля стіни. Приймає четвертаки.
ЧЕРЕЗ ЧОТИРИ ТИЖНІ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
Дякую.
Зніміть, будь ласка, наручники.
Добрий день.
Хочете сісти?
Я принесла вам новий одяг.
Свіже повітря.
Я вже кілька днів не дихав свіжим повітрям.
Як ви сьогодні?
Непогано.
Хоч навряд чи ви - з тих лікарів.
Так, лікарко?
Покажіть психічно здорову людину, і я вам її вилікую.
Карл Юнґ.
Я віддаю йому перевагу над Фройдом.
Того разу я не помітила вашого акценту.
Ви англієць?
Я вважаю себе громадянином світу.
Я сподіваюся більше дізнатися про вашу справу.
Деталі біографії. Сімейна історія.
А чи не здається вам, що всі ці
дурниці з розповідями про дитинство доволі нудні?
Мені здається. Без образ.
Не ображаюся. Я подумала, що це може допомогти захисту.
Дати уявлення про те, що сталося в Мідтауні.
Ну, ці двоє - просто дезорієнтовані діти.
Та й тяжко поранених немає, так?
«Ці двоє»? Бачу, ви дуже розумний,
тож висловлю припущення, що ви...
хотіли, щоб я це вловила.
Ви не Денні, правда?
Докторе, а ми з вами не переплутали краї цього стола?
Незручно це казати, але ви говорите як ненормальна.
Джек?
До ваших послуг.
Де дівся Денні?
Він тут.
Спить, але він тут.
Поки ви не почали переконувати,
що це такий психологічний розлад,
запевню вас, що я цілком реальний.
Як таке можливо?
Ви розумієте квантову заплутаність?
Я з цим не знайома.
Це нова теорія у фізиці частинок.
Згідно з нею, відокремлення - це не те, чим ми його вважаємо.
Дві частинки можуть мати спільні характеристики,
не перебуваючи в одній точці простору-часу.
Припускаю, що ви не фахівець у природничих науках.
Не фахівець.
Але я точно знаю, що Денні потрібна допомога.
І я хочу йому допомогти.
І якщо це вдасться, то я, можливо, витягну його звідси.
Це було б корисно.
Але я маю з ним поговорити.
На жаль, моя мила, навряд чи це щось дасть.
Чому?
Джек, у Денні неприємності. Допомога йому дуже потрібна.
Даруйте мою нескромність,
але для цього й існують ангели-охоронці, хіба ні?
Я розгляну ваш запит.
Джек.
- Дякую за одяг. - Ми ще маємо час.
Ви не сприяєте Денні.
Наглядач.
Ви розумієте, що ці зустрічі суто добровільні?
Ще побачимося.
- Привіт. - Привіт.
Усе добре?
Так. Вибач. Даруй, що так пізно.
Просто ти повинна щось побачити.
Рає, я...
Думаю, ти на правильному шляху з Салліваном.
Пам'ятаєш, як він казав,
що дівчину не знайдуть?
Можеш бути впевнена.
Добре.
Поговоримо, коли переглянеш. Подзвони.
ЧЕРЕЗ П'ЯТЬ ТИЖНІВ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
Дякую, що погодилися знову зі мною зустрітися.
- Ну, я був неподалік. - Я все ж надіюся на розмову з Денні.
Ви вже казали.
А про що саме ви так відчайдушно хочете поговорити?
Ви казали, що віддаєте перевагу Юнґу над Фройдом.
Юнґ сказав би, що не можна жити, не розуміючи своєї тіні.
Я сама трохи підчитала.
Люди зі спільним тілом наділені сильним інстинктом виживання.
Сприймають інших ніби шостим чуттям.
Погляньте на мене.
Подивіться й скажіть, чи вважаєте ви...
що я хочу зашкодити Денні.
Ви дещо егоїстична.
І дещо розгублена.
Але ні.
Фактично ви прагнете протилежного.
Кажете, ви янгол-охоронець?
Він повинен збагнути своє минуле.
Для мене це найкращий спосіб підготувати його до суду.
Найкращий спосіб витягти його - і вас - з цієї в'язниці.
Нам з вами потрібно те саме. Допомогти Денні.
Але я не зумію, якщо не поговорю з ним.
Добре.
Прошу, будьте лагідні.
Насправді він про нас не знає.
«Про нас»?
Скільки вас там, Джек?
Де я?
Денні?
Хто ви?
Я хочу піти звідси.
Я хочу піти.
Денні, ви в тюрмі. На острові Райкерс.
А мене звати Рая.
Я прийшла вам допомогти.
Розумієте? Я...
Денні, ви знаєте, за що сюди потрапили?
Так. Через той випадок з Аріаною.
Добре.
У мене провали в пам'яті.
Зі мною таке буває, але не так.
Тепер інакше.
Усе добре.
Ми не мусимо зараз розмовляти.
Денні, можна просто посидіти.
Вас це влаштує?
Може...
вдихніть і видихніть.
Ви голодні?
Що?
Хочете щось з'їсти?
Добре.
УПРАВЛІННЯ ВИПРАВНИХ ЗАКЛАДІВ НЬЮ-ЙОРКА - ОСТРІВ РАЙКЕРС
Довго ви там жили?
Кілька років.
Чи може бути так, що ви
не пам'ятаєте своїх вчинків?
Що ви пишете?
Продовжуйте. Ви розповідали про Аріану.
Дякую.
Рокфеллер-центр - це її ідея, правда?
Чому ви це питаєте?
Денні, ви справді готові взяти вину на себе?
Для вітчима я був проблемою.
Чому? Що ви такого накоїли?
Я спитаю ще раз.
Чи не поговорити нам про те, що сталося з Адамом?
Чого ви не розказуєте?
Що сталося з Іцхаком? Чого ви й собі не кажете?
Де вони всі? Ви напали на людину...
Джонні напав.
- ...щоб мати зброю. - Я не стріляв.
- Чому Лондон? - Не очевидно?
Експат з Ізраїлю.
Американка. Бізнесмен з Британії.
І ваш батько.
- Їх усіх пов'язує ця справа. - Може, ви дійшли до краю?
Я втомився.
Йому пора знати правду.
ЧЕРЕЗ ОДИНАДЦЯТЬ ТИЖНІВ ПІСЛЯ РОКФЕЛЛЕР-ЦЕНТРУ
Я купила яйця, щоб тут була хоч якась їжа.
- Це що? - Мамо, мені вже під сорок.
Старі не бувають алкоголіками?
Це не одна образа, а декілька.
Ну, а де Езра?
Чорт. Я ж обіцяла йому почитати.
Що це в тебе?
Рідного сина увагою обділяєш.
Це у мене пацієнт.
Хлопець.
Його жахливо травмували, треба його розговорити на цю тему.
А може, приділи увагу рідним,
- а не всім... - Мамо.
Що з ним сталося?
Якщо це правда, я б теж не хотіла про таке говорити.
Застосуй черепаху.
- Що? - Черепаху.
У дитинстві ти не вміла говорити про свої почуття.
Кумедна іронія долі.
Тому тато питав тебе: «Як там черепашка»?
М'яка іграшка, його подарунок. Не пам'ятаєш?
Ні.
Ти казала, що черепашка сердиться
або черепашка сумує.
- Марвін. - Мортімер.
Тато був не зовсім поганий. Були й просвітлення.
Справді. Не зовсім.
Марті.
- Мортімер. - Байдуже.
То черепаха.
Піди йому почитай.
Добре.
- Мамочко. - Іду, котику.
Денні, а зараз, може, пригадаємо давніші події?
Пропоную...
поговорити про...
вас у далекому дитинстві.
А що там?
Розкажете про часи, коли добре жилося?
Почнімо з Адама.
Ви близнята? Так?
Мама казала, що ми - нерозлийвода.
Розкажіть про Адама.
А що вас цікавить?
Розповісте щасливий спогад?
Ми були в початковій школі. Ми з братом.
Кінець літа був. Коли знов починається школа.
Адам завжди мене захищав.
Мені дуже його бракує.
Ну, і що з ним сталося?
Можете розповісти?
Я не хочу... Я... Не хочу... Я не...
Нічого.
Я здогадуюся.
Він щось для вас зробив?
Щось дуже важке?
Таке, на що здатен тільки брат.
Це було пов'язано з Марліном?
Денні,
дуже важливо, щоб ви спробували розповісти.
Спинитися зможемо будь-якої миті.
Але важливо, щоб ви спробували.
Добре.
Ми були в машині.
Я сидів спереду.
Адам - позаду.
Ми гадки не мали, куди їдемо.
У Марліна була стодола.
І він возив нас туди.
Але всередину водив тільки Адама.
ЯКЩО ВАМ ЧИ ЗНАЙОМІЙ ЛЮДИНІ ПОТРІБНА ПІДТРИМКА,
ВІДВІДАЙТЕ САЙТ APPLE.COM/HERETOHELP
Переклад субтитрів: Олена Любенко