SIMPATIZER
Si kdaj videl duha?
Včasih vidim duhove ljudi, ki sem jih ubil.
Ker verjamejo, da so umrli po krivici.
Svet je poln krivic.
MEDNARODNO LETALIŠČE DON MUEANG
BANGKOK, TAJSKA, 1100 KM OD VIETNAMA
Potrebujete taksi, gospod?
Dobrodošel doma, sin.
Še vedno se znaš vrhunsko prihuliti.
Poglej jih! Dobrodošli nazaj, gospodje.
Saj vem, saj vem.
Ni Vietnam, ampak pristali ste na robu, na ustih, ustnicah svoje domovine,
pri čemer vam na poti stoji samo na novo rdeči Laos.
Ampak madonca, vsaj v pravem časovnem pasu ste.
Dajmo zdaj, bodimo odštekani. Pojdimo.
LETALIŠČE BANGKOK
"Bodimo odštekani,"
smo neumno ponavljali, pri tem pa potlačili zadržke in strah,
ampak nihče od nas, niti duhovi, si ni predstavljal, kako odštekano bo.
Konec.
Konci so težki, kajne?
Zakaj imam zlovešč občutek, da ocene ne bodo dobre?
Res škoda.
Če bi bilo pisanje dobro,
bi ga lahko dali komisarju v branje.
Tovariš komandant, že 12 mesecev pišem priznanje.
Zakaj si zaključil z nesrečnim prizorom tako imenovanih duhov?
Bili so zraven.
So bili tam kot literarni simboli ali kot praznoverne predstave?
Nisem jih vprašal.
Če povem po pravici, sem se izogibal pogovoru z njimi.
Ne bi smel zaključiti s prihodom v Bangkok. Ali z duhovi.
Vrni se v svojo sobo. Postavi se v sedanjost.
Bodi dosleden.
KONEC
Naslednje jutro so nas odpeljali na severno mejo,
ampak zame se je boj začel tisto noč v Hudičevi luknji.
Že na začetku sem slutil, kam to pelje.
Bilo je kot poslovilna zabava na smrt obsojenih.
Porkadrek.
Privoščite si, fantje. Striček Sam časti.
Striček Sam, hvala. - Hvala, Striček Sam.
Hvala, Striček Sam.
Claude je vedel, da voham kri v zraku.
Hotel je, da je tako.
Računal je na to.
Ameriški dolar!
Ta misija, možnosti, da uspe,
niso ničodstotne, kaj?
Nič na svetu ni ničodstotno.
Seveda. Ja.
Daj, zberi se.
Pametnejši si kot drugi.
Potuhni se, naj se ti bebci bojujejo. Si razumel?
Sprašuješ se, ali bo operacija uspela.
Po mojih izkušnjah je uspeh vsake zaupne operacije
najbolj odvisen od tega, kako zaupna ostane.
Se ne strinjaš?
Kot je uspeh šale odvisen od tega, ali je smešna.
Kdo pravi, da je edini cilj šale, da te nasmeje?
Daj mi tisti nahrbtnik, prosim.
Komunist sem.
Že vrsto let sem agent. Za revolucijo.
Infiltriral sem se v tajno policijo in pošiljal podatke v Hanoj.
Tudi zdaj poročam o dejavnosti reakcionarjev
in se na vse načine trudim, da bi jih oviral.
To, da ti predajam te dokumente,
je sestavni del moje proti-protirevolucionarne strategije.
Hočeš, da rečem, da sem tudi jaz komunist.
Za spremembo sem odkrit.
Daj no, kaj si pa pričakoval?
To pač počnemo.
Tarča je bil Sonny, ne ti.
Poslušaj, Claude ... - Spij.
Kaj je to? - Bakterije, tukaj zelo pogoste.
Naslednjih 48 ur boš obilno izločal iz obeh koncev.
Okrivili bomo svinjino z rezanci, ki si jo jedel samo ti.
Spij. - Zakaj bi?
Ker ti dajem možnost, da se rešiš.
Ko ne boš deloval, se bova lahko v miru pogovorila.
In ko boš priznal vse svoje nezgode,
boš videl, da sem zelo prizanesljiv glede manjših pregreškov.
To je tvoja edina priložnost.
Spij.
Jebi se!
Kaj si rekel?
Sam si si skopal grob.
Počasi, počasi. Fantje, prosim. Jutri nas čaka pomemben dan.
Nobenih težav nočemo. Naročil sem vrček.
Izvolite, na moj račun. Niti dotaknil se ga nisem.
Kaj, hudiča, se greste? Da vas ni sram.
Hvala.
Tako se pije. Vidite?
Vseeno je, ali umreva tukaj ali na begu.
Linh, ljubezen moja, zaupaj mi. Hitro morava teči.
Obkoljeni ste! Predajte se!
Ne umrite za prazen nič!
Ne, nikar. Nikar!
Pusti me. Samo pusti me.
Ne, človek. Živiva naprej, Bon.
Živiva naprej.
Ti bedak trapasti.
Če te ne bi bilo, bi lahko tukaj umrl.
Obkoljeni ste! Predajte se!
Ne umrite za prazen nič.
Po tvojem opisu se sliši obupno,
v resnici pa je bil to začetek tvojega odrešenja.
Težko je ne zveneti obupano, ko si ujetnik.
Nisi ujetnik, ti pravim. Na izobraževanju si.
TAJNA LOKACIJA, VIETNAM
Lahko govorim z vašim nadrejenim?
Nihče ni nikomur nadrejen.
To je ena od lekcij, ki se jih boš tukaj naučil.
Končal sem.
Sprašuje me po činu v "marionetni vojski",
toda bil sem častnik v vojski Republike Vietnam.
Bon, nikar.
Sprašuje po ljudeh, ki sem jih umoril, vendar nisem ubil nikogar,
razen če je bil usran komunist.
Torej sem končal.
Zakaj si vključil ta prizor?
Prikazuje nas kot nasilneže.
Izloči to poglavje.
Tvoje priznanje naj se konča s prihodom v taborišče
in z obljubo odrešenja.
Ali še bolje, naj se konča s tvojo predajo.
To ima komisar rad.
Trenutek pravega zmagoslavja.
Dosegel si cilj. Prijeli smo vaju živa.
Mislim, da bi komisarja zanimalo, kaj je sledilo.
Morda nimate nadrejenega, ampak nekdo mora biti glavni.
Zakaj motiš moje spanje?
Zavedaj se, da je porabljena elektrika breme za naš sistem.
Kratek bodi.
Že vem, kaj hočeš reči.
Priznanje hočeš zaključiti s trenutkom najinega srečanja.
Mislil sem iti še malo dlje.
Komunist sem.
Že vrsto let sem agent. Za revolucijo.
Infiltriral sem se v tajno policijo ...
Naj bi to opravičilo tvoje nasilje nad tovarišem v stražarnici?
Kaznovan boš.
Poročal sem tudi o sovražnikovi izvidniški enoti,
ki je včeraj vdrla v našo domovino.
Če je to res, zakaj si sam prišel sem?
Velika verjetnost je bila, da boš padel v boju.
Vstani.
Tovariš komisar je.
Ob pozni uri si prišel.
Paziti moraš na svoje zdravje, tovariš.
Zakaj sem prišel?
Da zaščitim prijatelja.
Naj napiše priznanje.
Se strinjam.
Nihče ti ne uide, tovariš komisar.
Daj ga v samico, če se izkaže, da je res na naši strani.
Če se razve, ga bodo drugi gojenci poskušali ubiti.
Piši po resnici,
kajti tisto, kar ti koristi,
je lahko drugače, kot pričakuješ.
Piši natančno, časa je namreč na pretek.
Sem vohun, speči agent, človek z dvojnim obrazom ...
Zakaj se po vsem tem času še vedno upiraš?
Od tistega dne je minilo že eno leto.
Ni še dovolj dobro za komisarja?
Zakaj ne ješ?
Premlevaš, ali bi bilo na dolgi rok bolje
pokazati slabo vest zaradi smrti tovariša?
Naj še malo popravim.
Kar pusti.
Hočete reči, da sem končal?
S preteklostjo, ja.
Od tega trenutka bo prevzgoja v sedanjosti.
Kaj pa gledajo?
Ploskali bi, če bi bilo dovoljeno.
Kaj sem pa naredil?
Preživel si.
Leto samice.
Tudi ti si preživel, prijatelj.
Tudi tvojega borbenega duha niso strli.
Še dolgo te ne bom ujel.
Kako pa veš, kaj sem preživel?
Dvakrat hitreje si se postaral, Vse-dvojno.
Dobro jutro, gojenci.
Danes bomo nadaljevali, kjer smo včeraj končali,
in govorili o povezavi med revolucijo in posameznikom.
Kot nas je spomnil Striček Ho,
je najhujši in najnevarnejši ostanek stare družbe individualizem.
Je v neskladju z revolucionarno moralo.
Zakaj ima to masko?
Bojijo se, da bi naše spoštovanje upadlo, če bi razkril obraz.
Nekateri pravijo, da zato, ker ni dovolj čist, da bi bil naš vodja.
Nasprotno pa je individualizem zahrbten,
saj spodbuja k nazadovanju. Vsi vemo, da je lažje ...
Vsi jemo kot posamezniki.
Kako torej kolektivizem deluje v organizaciji,
ki skopari z obroki hrane
in sili posameznike, da se borijo sami zase?
Vesel sem, da sva se videla, prijatelj.
Odvedite gojenca Bona do latrin,
kjer bo lahko sortiral kompost za polja manioke.
Spomnite se besed Strička Hoja,
da sta kritika in samokritika nujni,
tako kot je za človeka nujen zrak.
Prosim, vrnite se k jedi.
Tovariš komandant.
Zmotili ste se.
Tega ni rekel Striček Ho, ampak Stalin.
Hvala za tvojo načitanost.
Zelo rad bi slišal komisarja povedati še kaj več o današnji temi,
ampak če smem,
bi rad z njim delil najlepši stavek, kar jih poznam,
ki opredeljuje razmerje med posameznikom in skupnostjo.
Smem?
Nadaljuj. - Hvala.
Kazen za drugega gojenca je bila premila.
Zaprite ga v samico. Tega gojenca pa pošljite k meni.
Zdaj si pa v riti.
Vsi osnutki mojega priznanja.
Vsi so tukaj.
Vse sem prebral.
Komandant je rekel, da še niso pripravljeni za vas.
Rekel je, da so jih dali gojencem, da si z njimi brišejo riti.
Si si kdaj mislil, da bodo ostali nepoškodovani
po vsem tem času?
Kako ...
Zgodilo se je na dan osvoboditve.
V času slavja.
Generalu Phuju sem moral izpuliti zob
in sem bil na poti domov,
ko sem videl tanke osvobodilne vojske, ki so prečkali most.
Kar vriskal bi od veselja.
Potem sem zagledal, kako se približuje fantom.
Visoko je letel, da bi se izognil ognju.
Pomislil sem, da jih ne bo mogel zadeti.
In jih ni.
Napalm je spustil name.
Gledal sem ga, kako počasi pada.
Bilo je ...
Naporno.
Zato ti včasih nisem takoj odgovoril.
Zakaj mi tega nisi napisal v pismu?
Kaj bi pa naredil? Mi poslal ameriško zdravilo?
Na prvi pogled
je v naši domovini vse drugače, kot sem si predstavljal.
Rekel sem ti, da se ne vračaj.
Praviš, da si agent, človek z dvojnim obrazom.
Ja, tako je. Jaz pa pravim, da si dvojni agent.
Naše podatke si nosil Američanom, kajne?
Čas je, da poveš resnico.
Priznam,
da nisem bil popolnoma odkrit.
Vse leto sem prikrival dejstvo,
da si bedak brez kančka inteligence.
Za to se opravičujem.
Ne mislimo, da si v priznanju lagal.
Gre za to, kaj si zamolčal.
Ne obtožujemo te namernega prikrivanja.
Samo spomniti se moraš, kaj si pozabil.
Ne moreš se spomniti tega, kar si pozabil, bedak.
Pozabiti pomeni, da se ne moreš spomniti.
Zato smo tukaj, da ti pomagamo.
Tovariš doktor?
Tovariš, poslušaj me ...
Dobrodošel. Lepo, da si se nam pridružil.
Se še ni?
Stavim, da si bo to kmalu želel.
Že zdaj si želim.
Trije dnevi so že. Trije.
Za to porabimo veliko elektrike.
Čez dva dni moram na politbiro.
Rad bi, da to uredimo, preden grem.
Njegov um je kot mandarina z debelo lupino.
Naostriti moramo nohte, da pridemo do soka.
Prosim.
Vsaj luči ugasnite.
Ne moremo.
Hočemo, da vidiš.
Nikoli ne bo spregledal.
Pa če je še tako močna luč.
Predolgo je bil pod zemljo.
V bistvu je slep.
Vsa ta elektrika ...
Prosim, pomagaj mi.
Prebral si moje priznanje.
Opisuješ, kako si med vrsticami pisal šifrirana sporočila.
Mene zanimajo spomini, ki so skriti med vrsticami.
Se spomniš tistega, kar si izrinil iz spomina?
Zdaj ni čas, da bi se šalil.
Električna jegulja.
Živjo, prijatelj.
Vsakič ko me pošlješ sem, prideš na obisk.
Škoda, da ne morem zadovoljiti tvojih sadističnih želja.
Vzljubil sem to klinčevo luknjo.
Ni se ti treba usesti, ko serješ. Še gat mi ni treba sleči.
Prijatelj,
varčuj z energijo.
Kako si mi lahko to naredil?
Kaj pa?
Te obdržal pri življenju?
Nihče se ne javi za to peklensko luknjo.
Jaz pa sem hotel sem, ko sem slišal, da sta vidva tukaj.
Naredil sem, kar sem mogel,
da bi vama prihranil nepotrebno bolečino.
Ampak nisem vsemogočen.
Partija opazuje.
Nisi bil ravno v pomoč.
Dokazal sem, da sem pravi revolucionar.
Mene ni treba prepričati.
Komandant je tisti.
Nadrejen si mu.
Revolucionarji imajo prirojen strah drug pred drugim.
Hvala.
Lahko bi me prijavil, da se izmikam dolžnosti.
Saj sem vse priznal.
Vedno je še kaj, kar lahko priznaš.
To je narava priznanja.
Dobro odigraj svojo vlogo.
Jaz bom odigral svojo.
Spomni se.
Mešanec s trinajstimi ritnimi luknjami!
Pankrt.
Pankrt umazani.
Mami ...
Kdo je moj oče?
Zakaj sem mešanec?
Bi rad, da ti zaupam skrivnost?
Enake oči imava.
Poglej.
Bi rad enega?
Lahko ti jih prinesem toliko, kolikor jih hočeš.
Toliko, kolikor jih hočeš. Vsak mesec.
- Vsak mesec.
Če ne boš nikomur povedal. - Če ne boš nikomur povedal.
Boš zmogel?
Boš lahko kot velik fant ohranil skrivnost?
Vidiš? Saj sem ti rekel.
Tvoja težava je, da imaš kosti. - Midva jih nimava.
Znebimo se kosti.
Pridi. Ona te čaka.
Ona?
Dajmo, dajmo!
Živjo. Bi kaj spil?
Mogoče imam nekaj, kar te bo odžejalo.
Ubili te bodo! Pridi!
To je 16-milimetrska verzija za predvajanje na letalih,
ampak dovolj dobra, da jo lahko gledamo.
Ti obudi spomine?
Na. Poseben pripomoček, ki sem ga pripravil za ta prizor.
Moral sem večkrat gledati,
da sem izsledil vse načine, kako so Bona ubili.
Je veliko vietnamščine?
Očitno je Damianos skušal držati obljubo, ki ti jo je dal.
Če sem iskren, mi je prirasel k srcu.
Film je za en drek, ampak samo z našega vidika.
Zanj, z vidika Američana,
je dokaj napreden.
Ampak vseeno,
takšen prizor je za nas skoraj neznosen.
Moja kraljica boš. Imela bova otroke.
Na kolena!
Te to na kaj spominja?
Spomni se.
Prikliči si v spomin.
Povrni si.
Ja, tako!
Bliža se dan, ko bo Sajgon padel.
In vi, izdajalci, ki ste prinesli kačo v svoj dom,
boste na kolenih rotili za strahopetni let od tod.
Ne bomo vam pustili oditi.
Naše rakete katjuša vas bodo lovile do konca in še naprej,
razparale trebuhe vaših bojnih letal
in vas ocvrle kot polnjene prašičje želodce.
Poigrajmo se zdaj.
Vroče je tukaj.
To se mi ne zdi potrebno.
Ni potrebno, ampak se mora zgoditi.
Ni treba, da je tako. Dajte mi eno uro z njo.
Prvi hoče biti z njo.
Kaj si pravkar rekel, vodnik? Bi to ponovil?
Samo šalil sem se. - Prekleti pizdun!
Ubogemu dekletu bi tudi prijala pijača.
Kaj praviš, stotnik?
Ji damo to, kar prosi?
Še enkrat vprašam. Kdo ti je dal film?
Kaj si videl? - Vse.
Povej mi.
Steklenico ji je potisnil globlje, da ji je raztegnil čeljust
in se je iz predrtih ustnic ulila kri.
Tega nisem prenesel.
Bal sem se, da se bo iz predrtih ustnic
ulilo moje ime.
Oziroma nisem prenesel ...
Morala bi izmenjati priznanji in ju prebrati.
Ne piše tako dobro kot ti, je pa boljša vohunka.
Vse je prenesla, ne da bi razkrila, da si vohun.
Kaj boš rekel? Tvoje priznanje ni bilo najbolj natančno, kajne?
Ne.
Niso bila njena usta, kajne?
Ne.
Ampak ... Jaz ...
Kaj si pravkar rekel, vodnik? Bi ponovil?
Samo šalil sem se.
Prosim, ne pretvarjaj se, da si nad tem.
Tako, ja.
Vrnil sem se na svoj sedež.
Zakaj si v tem taborišču?
Zadnji dve leti že iščem odgovor.
Niti besede nisi napisala proti meni.
Hotela sem verjeti, da je skrivnost, ki jo varujem, dragocena.
Najbrž si bila zelo razočarana, ko si odgovor našla v meni.
Zdaj me nič ne more razočarati.
Ob tem se spomnim, kako se je Bon takrat spravil na tri nadelane marince.
Na vrtu pivnice. Na naš zadnji dan.
Ni ameriško pivo.
Zdaj imamo moč.
Ne potrebujemo Američanov ali Francozov, da nas zajebajo.
Lahko se zajebamo sami.
Tjale se usedi. Najtemnejši kotiček je zame.
Komandantovi možje samo tukaj ne bodo iskali.
Pazi, ko nekoga prosiš, da te slika, bedak.
Vidiš, kako je ozadje izostreno?
Mogoče je hotel major skozi estetiko prikazati
napetost med posameznikom in njegovim okoljem ...
Spet ta cinizem.
In vzvišenost. Zato ti komandant ne zaupa.
Naš jezik govoriš tako, kot bi bil preveden iz angleščine.
Tvoja mama gotovo sanja v angleščini.
Ti razmišljaš v angleščini.
Povej mi. Misliš, da je še kaj dragocenejšega?
NIČ NI DRAGOCENEJŠEGA OD NEODVISNOSTI IN SVOBODE
Kako to misliš? Nič.
Res? Nič ni dragocenejšega?
Sreča, na primer?
Če sreča sploh obstaja.
Ljubezen? - Resno?
Niti denar? - Kje pa.
Res misliš, da ni nič dragocenejšega?
Res? Dobro razmisli, prijatelj. Obstaja nekaj dragocenejšega.
Ne, ne obstaja.
Vse sem dal za neodvisnost in svobodo svoje domovine,
zdaj pa praviš, da obstaja nekaj dragocenejšega?
Kako lahko to rečeš?
Šolanje končaš, ko opraviš ta test.
Trikrat lahko ugibaš.
Vera?
Se hecaš?
Še dvakrat ugibaj.
Družina. - Ni tako pomembna.
Samo še en poskus imaš.
Pozorno preberi stavek. V njem se skriva odgovor.
"Nič ni dragocenejšega od neodvisnosti in svobode."
Nič ni dragocenejšega od neodvisnosti in svobode.
Nič ni ...
Nič.
Nič. Odgovor je nič.
Nič.
Nič je tisto, kar je dragocenejše od neodvisnosti in svobode.
Ja, seveda. Kaj pa drugega.
Obžalujem, da je lekcija tako mučna.
Izučilo me je, da se moraš naučiti zgrda,
če se res hočeš naučiti.
Ne vidiš je več, kajne?
Tudi zaobljuba je izginila.
Še je tukaj, globoko spodaj.
Takšna sentimentalnost nam ni dovoljena, tovariš komisar.
Rajši ukrepajmo pozitivno.
Speljite se, jebenti.
Ni bilo dovolj, da ste mi vzeli ženo in sina?
Pojdite proč, jebela!
Ne vidite, da je gneča?
Umreti po krivici, pa kaj še.
Vojna je. Nihče ne umre po pravici.
Tovariš. - Odpri.
Lahko greš.
Nekega reveža so bombardirali na dan, ko se je vojna končala.
Zaradi bolečin še vedno ne zdrži brez morfija.
Prav tako mu je žal kot nam.
Nekaj ti moram povedati.
Skrival sem stvari pred tabo. Tega si ne zaslužiš ...
Ne povej mi. Nočem vedeti. Dovolj je priznanj.
Notri so me silili govoriti stvari, ki jih ne verjamem.
Misliti stvari, ki jih ne verjamem.
Vseeno mi je, kaj so te prisilili, da si rekel.
Moj prijatelj si.
In ... - Kar sem ti hotel povedati ...
Vem, da ne moreš pomagati, ampak ...
Smrdiš. Veš to?
In to resno. Tudi v Sajgonu si.
Celo ko smo bili še majhni.
Z Manom sva ves čas zbijala šale na ta račun.
Kaj se zgodi, ko gredo Japonec, Kitajec in Bon v svinjak?
Utišajte otroka!
Kakšen srček si.
Cilj. Kdo ve, kje je.
Stran od doma. To je vse, kar vem.
Nam bo uspelo priti tja?
Naš čolnar pravi, da so možnosti polovične.
Precej dobra možnost, pravi Bon.
Vsemu navkljub, brez vsega,
sem še vedno revolucionar.
Moje prešolanje je končano, toda še vedno pišem vsak dan.
Tokrat zase. Za nas.
Ponovno pišem, doživim, začnem.
Prevod: Andreja Grm