Har du noensinne sett et gjenferd?
Det hender at jeg ser gjenferdene til de jeg har drept.
Fordi de mener at de døde uten rettferd.
Verden er full av dem.
DON MUEANG INTERNASJONALE LUFTHAVN
BANGKOK I THAILAND 1100 KM UNNA VIETNAM
Trenger du en drosje? Velkommen hjem, gutt.
- Du kan fortsatt kunsten å overrumple. - Se på dere! Velkommen tilbake.
Ja, dette er ikke Vietnam, men nå har dere landet-
rett ved randen, munnen, leppene til moderlandet,-
og kun et nylig rødt Laos sperrer veien. Dere er alt i riktig tidssone!
Nå kjører vi på, nå skal det bli funky. Kom!
"Nå skal det bli funky." Vi hermet etter, svelget tvilen og frykten vår.
Men ingen, selv ikke gjenferdene, ante hvor funky det skulle bli.
Slutt.
Avslutninger er vriene, eller hva?
Hvorfor får jeg en følelse av at kritikken ikke vil være god?
Synd og skam. Hadde den vært tilfredsstillende,-
kunne vi lagt den frem for kommissæren og latt ham vurdere den.
Jeg har skrevet på tilståelsen i 12 måneder nå!
- Hvorfor avslutter du med "gjenferd"? - De var til stede.
Som litterære symboler eller som genuin overtro?
Jeg spurte dem aldri. Helt ærlig unngikk jeg mest mulig å prate med dem.
Ikke avslutt med ankomsten i Bangkok eller med gjenferdene.
Gå til rommet ditt. Fortsett historien frem til nåtiden. Vær omhyggelig!
SLUTT
Neste morgen kjørte de oss til den nordlige grensen.
Men for meg begynte kampen den kvelden, i Hellhole.
Jeg kjente med en gang hvilken vei dette bar.
Det var som en avskjedsfest på en avdeling for dødsdømte.
- Fy fader. - Kos dere. Onkel Sam betaler regningen.
- Takk, onkel Sam. - Takk, onkel Sam.
Claude visste at jeg været blod.
Han ville at jeg skulle gjøre det. Han regnet med det.
Amerikanske dollar.
Dette oppdraget... Sjansen for at det skal lykkes...
- Den er vel ikke lik null? - Intet har null prosent sjanse.
- Selvsagt. Akkurat. - Ja.
Ta deg sammen.
Du er smartere enn røkla. Ligg lavt og la de andre kjempe. Hører du?
Du spør om operasjonen vil lykkes. En hemmelig operasjons suksess-
avhenger av hvor hemmelig den har klart å forbli.
Er du ikke enig?
Slik en vits må være morsom for å lykkes.
Er den eneste hensikten med en vits å vekke latter?
Send meg den ryggsekken.
Jeg er virkelig kommunist. Jeg har vært revolusjonsspion i årevis.
Jeg infiltrerte det hemmelige politi.
Selv nå rapporterer jeg om og undergraver reaksjonære handlinger.
Det at jeg ga deg dokumenter nå, er del av en anti-antirevolusjonær strategi.
- Du lokker meg i ei felle. - Jeg er ærlig.
Ærlig talt, hva hadde du egentlig ventet? Det er jo slikt vi driver med.
Målet var Sonny, ikke du.
- Claude... - Drikk det tomt.
- Hva er dette? - En bakterie som er vanlig her.
I to døgn kommer du til å tømme deg heftig fra begge ender.
Vi skylder på svinenudlene som bare du spiste.
- Drikk det tomt! - Hvorfor skal jeg gjøre det?
Jeg gir deg en utvei, for faen.
Sett deg selv ut av spill, så kan vi ta en prat.
Når du har tilstått dine brøder,-
vil du oppdage at jeg lett kan tilgi mindre feiltrinn.
Pokker ta, dette er din ene sjanse.
Drikk!
Faen ta deg!
Hva var det du sa?
Verst for deg, kompis.
Vent, vær så snill, karer. Vi har en viktig dag foran oss.
Jeg bestilte nettopp denne halvliteren. Ta den. Jeg har ikke drukket av den.
Hva i huleste driver dere med? For et oppstyr. Takk.
Slik skal man drikke! Så dere det?
Om vi dør her eller mens vi løper, går ut på ett. Linh, vi må løpe, fort!
Dere er beleiret. Gi opp! Ikke dø helt fånyttes!
- Nei, ikke gjør det! - Slipp meg. Bare slipp meg!
Nei, Bon, stans. Vi bør heller leve. Vi bør leve.
Din jævla idiot.
Hadde du ikke blitt med, kunne jeg fått dø her.
- Dere er beleiret. Gi opp! - Ikke dø fånyttes!
Du beskriver det hele som fortvilende, når det var starten på din redning.
Det er vanskelig å unngå det, fra mitt ståsted som fange.
Du er ingen fange, sier jeg jo. Du er en elev.
ET UKJENT STED I VIETNAM
- Får jeg snakke med din overordnede? - Ingen er overordnet andre.
Det er en av tingene du kommer til å lære her.
Jeg er ferdig. Det ber meg oppgi graden min i "marionetthæren".
Jeg var offiser i republikken Vietnams hær.
Bon, nei.
Jeg blir bedt om å skrive ned alle jeg har drept, men jeg drepte ingen.
Med mindre de var en jævla kommunist. Så jeg er ferdig.
Hvorfor tok du med dette opptrinnet? Du fremstiller oss som brutale udyr.
Fjern hele denne biten.
Avslutt med ankomsten hit og lovnaden om frelse.
Eller enda bedre, avslutt med overgivelsen.
Det er slikt kommissæren ønsker å lese. Den var en sann triumf.
Du oppnådde målet ditt: Dere ble begge tatt til fange i live.
Kommissæren vil nok interessere seg for det som hendte etterpå òg.
Kanskje har du ingen overordnet, men noen må ha ledelsen her.
Jeg lå og sov.
Husk at å kaste bort elektrisitet er en påkjenning for systemet.
Vær kortfattet.
Jeg forstår hvor du vil. Du vil avslutte tilståelsen med øyeblikket da vi møttes.
Jeg vil fortelle enda litt mer enn som så.
Jeg er kommunist. Jeg har vært revolusjonsspion i årevis.
- Jeg infiltrerte det hemmelige politi... - Unnskylder det volden mot kameraten vår?
Du vil bli straffet.
Jeg meldte fra om rekognoseringstroppen som tok seg inn i hjemlandet vårt i går.
Hvis det er sant, hvorfor dro du da hit alene?
- Du kunne blitt drept i kamp. - Reis deg. Dette er kommissæren.
Det er sent. Du må ta vare på helsen din, kamerat.
Hvorfor jeg dro hit? For å beskytte vennen min.
- Han skal få skrive en tilståelse. - Enig.
Ingen kan narre deg, kamerat.
Sett ham i en enecelle, i tilfelle det er sant at han står på vår side.
Blir det kjent, vil de andre elevene forsøke å drepe ham.
Skriv sannferdig. Hva som vil være fordelaktig eller ufordelaktig for deg,-
vil kanskje være noe annet enn det du tror.
Skriv en presis beretning; her har vi ingenting annet enn tid.
JEG ER EN SPION, EN MULDVARP, EN SNUSER, EN MANN MED TO ANSIKTER...
Hvorfor stritter du fortsatt imot, etter all denne tiden?
Det har gått et år siden den dagen.
Er den ikke klar for kommissæren?
Hvorfor spiser du ikke?
Vurderer du om det vil være bedre på sikt-
å utvise skyldfølelse for en kamerats død?
- La meg prøve å omarbeide den. - La den ligge.
Mener du at jeg er ferdig?
Du er ferdig med det fortidige.
Fra nå av vil omskoleringen finne sted i det nåtidige.
- Hva er det de glor på? - De ville klappet, om det var lov.
Hva har jeg gjort?
Du overlevde. Ett år på enecelle.
Min venn, du har også overlevd.
Du...
De har visst ikke klart å knekke kampånden din heller.
- Jeg kan ikke måle meg med deg. - Hvordan vet du hva jeg har utholdt?
Du har eldes dobbelt så raskt som alle de andre, Dobbelt-Opp-Av-Alt.
God morgen, elever. I dag fortsetter vi der vi slapp i går,-
og skal snakke om forholdet mellom revolusjonen og individet.
Som onkel Ho forteller oss,-
er den verste og farligste levningen etter det gamle samfunnet individualismen.
Den strider mot revolusjonsmoralen.
- Hvorfor går han med den på? - Så vi ikke skal miste aktelse for ham.
Enkelte sier at det er fordi han ikke er edel nok til å være vår tankeleder.
Individualismen, derimot, er troløs og falsk.
Den fører lett til tilbakefall. Det er enklere å...
Vi spiser som individer! Hva slags kollektivisme er dette,-
der organisasjonen kniper på maten-
og får individene til å kjempe for å klare seg selv?
Det er godt å se deg, min venn.
Før Bon til latrinene og la ham sortere komposten til kassavamarkene.
Husk onkel Hos ord: Kritikk og selvkritikk er noe vi alltid behøver,-
akkurat slik vi trenger luft. Fortsett å spise.
Kamerat kommandant. Du tar feil.
Sitatet du henviser til, er ikke fra onkel Ho, men Stalin.
Takk for lærdommen din.
Jeg ser frem til å høre kommissæren si mer om dagens tema.
Men om jeg får lov,-
vil jeg gjerne dele med ham den vakreste setningen jeg vet om-
som beskriver forholdet mellom individet og samfunnet.
Får jeg lov?
- Vær så god. - Takk.
Én for alle og alle for én
Den andre elevens straff er for mild. Sperr ham inne. Før denne eleven til meg.
Nå ligger du jævlig tynt an.
Hvert eneste utkast til tilståelsen. De ligger her, alle sammen.
Jeg har lest samtlige av dem.
Kommandanten sa at de ikke var gode nok til det.
Han sa at utkastene ble gitt til elevene, så de kunne tørke seg bak.
Hadde du forestilt deg at jeg hadde tatt godt vare på dem i så lang tid?
- Hvordan...? - Det skjedde på frigjøringsdagen.
En gledens dag. Jeg skulle trekke en tann på general Phu og var på vei hjem,-
da jeg fikk se frigjøringshærens stridsvogner. Jeg frydet meg.
Men så fikk jeg øye på en Phantom-jager som nærmet seg.
Den fløy høyt for å unngå å bli beskutt.
Så høyt at jeg tenkte at han aldri kom til å treffe dem.
Og det gjorde han ikke.
Han slapp napalm på meg. Jeg så den falle i sakte film.
Det var, for å si det slik,-
virkelig kjipt.
Derfor tok det av og til tid før jeg svarte deg.
- Hvorfor fortalte du det ikke? - Skulle du sendt meg amerikansk medisin?
På overflaten er alt ved hjemmet vårt annerledes enn jeg så for meg.
Jeg ba deg ikke vende tilbake.
Du sier du er spion. To ansikter. Ja. Men jeg tror at du er en dobbeltagent.
Du blottla oss for amerikanerne òg, ikke sant? Nå bør du si sannheten.
Jeg innrømmer at jeg ikke har vært helt ærlig.
Jeg har holdt skjult for deg, i et helt år, at...
...du er et fjols, blottet for all intelligens.
Jeg er lei for det.
Du løy neppe i tilståelsen. Saken er hva du ikke tilstod.
Du gikk ikke inn for å villede. Vi trenger at du husker det du har glemt.
Man kan ikke huske det man har glemt. Det vil jo si at man ikke klarer å huske!
Derfor er vi her for å hjelpe deg.
Kamerat doktor.
Kamerat, hør på meg...
Velkommen. Hyggelig av deg å slutte deg til oss.
- Har han ikke gjort det ennå? - Han vil ønske det om ikke lenge.
Jeg ønsker det nå alt.
Det har gått hele tre dager. Vi kaster bort store mengder strøm.
Husk at jeg skal reise til politbyrået om to dager.
Jeg vil gjerne ha dette ordnet, før jeg reiser.
Sinnet hans er som en tykkskallet frukt. Vi må ha skarpe negler for å nå inn.
Vær så snill, skru i det minste av lyset.
Det kan vi ikke gjøre. Du må kunne se.
Han vil aldri klare å se, om det er aldri så mye lys.
Han har vært under jorden for lenge. Han er rett og slett blind.
All denne strømmen...
Vær så snill, hjelp meg.
Du har lest tilståelsen min.
Du sier at du skrev kodete beskjeder mellom linjene.
Jeg er ute etter minnene som ligger skjult mellom linjene.
Husker du nå det du har avhusket?
Dette er ikke rett tidspunkt for spøk.
Den elektriske ål.
Hei, min venn. Når du setter meg her, kommer du alltid innom på besøk.
Leit at jeg ikke kan stille de sadistiske lengslene dine.
Jeg har lært å elske dette jævla hullet.
- Jeg slipper å sette meg for å drite. - Min venn...
Spar på kreftene.
Hvordan kunne du gjøre dette mot meg?
Gjøre hva da? Holde deg i live? Ingen melder seg frivillig hit,-
men jeg ba om stillingen, da jeg hørte at dere to hadde havnet her.
Og jeg gjorde alt jeg kunne...
...for å skåne dere for unødig lidelse.
Men det er grenser for hvor mye makt jeg har. Partiet følger med.
Og du har ikke vært til hjelp.
Jeg har vist meg som en sann revolusjonær.
Det er ikke meg du må overbevise, men kommandanten.
Du er jo hans overordnede.
Revolusjonære nærer en dyp frykt for hverandre.
- Takk. - Han kan melde meg for pliktforsømmelse.
Men jeg har jo tilstått alt sammen.
Det er alltid mer å tilstå. Det er slik tilståelser er.
Du gjør klokt i å spille rollen din godt.
For jeg akter å spille min.
Husk!
- Ditt halvblodsmisfoster! - Bastard.
Din skitne bastard!
Mor... Hvem er faren min?
Hvorfor er jeg halvblods?
Vil du at jeg skal fortelle deg en hemmelighet?
Du og jeg har de samme øynene.
Se her. Vil du ha en?
- Jeg kan gi deg så mange du vil ha. - Så mange du vil ha, hver måned.
- Hvis du ikke sier det til noen. - Klarer du det?
- Klarer du å være en stor gutt... - Og holde det hemmelig?
Ser du, hva var det jeg sa?
- Problemet er at du har bein. - Det har ikke vi.
Vi må bli kvitt beina.
Kom. Hun venter.
"Hun"?
Hei. Vil du ha noe å drikke? Jeg har noe som kan slukke tørsten din.
Du kommer til å bli drept! Kom!
Det er bare en 16-mm-versjon laget for visning om bord i fly,-
men den duger.
Vekker den minner?
Her. En egen rekvisitt jeg fikk ordnet til denne scenen.
Jeg måtte se den om og om igjen for å se alle måtene Bon ble drept på.
Er det mange vietnamesiske replikker?
Damianos forsøkte visst å holde løftet sitt til deg.
Helt ærlig har jeg lært å like Damianos.
Filmen er elendig, men det er bare fra vår synsvinkel.
Han er amerikaner, og fra en amerikaners synsvinkel-
er den temmelig progressiv.
Men scener som denne er nesten uutholdelige for oss å se.
Ja, vi skal få barn. Knel!
Minner den deg om noe?
Husk. Erindre.
- Hent frem igjen. - Ja, slik, ja.
Saigon vil snart falle,-
og forræderne vil trygle på sine knær om å bli flydd ut herfra.
Men selv da lar vi dere ikke unnslippe. Rakettene våre vil jage etter dere,-
rive krigsflyene deres i filler og steke dere som fylte svinetarmer!
Greit, da begynner vi leken.
Det er varmt her.
Dette er vel ikke nødvendig?
Det er ikke nødvendig, men det må skje.
Dette behøver ikke å skje. Gi meg en time alene med henne.
Han vil bare ha fus på henne.
Sersjant, hva sa du nå? Gjenta det, er du snill.
- Det var bare en spøk. - Din jævel!
Den stakkars jenta kan visst trenge noe å drikke. Hva synes du, kaptein?
Skal vi gi henne det hun ber om?
Én gang til. Hvem ga deg filmrullen?
- Hva så du? - Alt.
Fortell om meg det.
Han dyttet flaska dypere inn, så kjeven hennes ble strukket-
og det rant blod fra den sprukne leppa hennes.
Jeg holdt det ikke ut. Jeg var livredd for at de sprukne leppene hennes skulle røpe-
navnet mitt.
Eller... Det jeg ikke holdt ut, var...
Dere to bør bytte og lese hverandres tilståelser.
Hun er ikke like god til å skrive som du, men hun er en bedre spion.
Hun holdt ut alt, uten å avsløre at du var spion.
Hva har du å si? Tilståelsen din var ikke helt presis, var den vel?
Nei.
Det var ikke munnen hennes, var det vel?
Nei. Men jeg... Jeg...
Sersjant, hva sa du nå? Gjenta det, er du snill.
Det var bare en spøk.
Ikke lat som at du er hevet over dette.
- Slik, ja. - Jeg satte meg igjen.
Hvorfor sitter du i denne leiren?
Jeg har lett etter et svar på det i to år nå.
Du skrev ikke et eneste vondt ord om meg.
Jeg ønsket å tro at jeg hadde voktet en dyrebar hemmelighet.
Det må ha vært en stor skuffelse å oppdage at svaret er meg.
Ingenting kan skuffe meg nå.
Dette minner meg om da Bon gikk løs på de tre soldatene.
På uteserveringen. Vår siste dag sammen.
- Men ølet er ikke amerikansk. - Vi har makten nå.
Vi trenger ikke amerikanere og franskmenn til å rævkjøre oss. Vi klarer det selv.
Sett deg der borte. Den mørkeste plassen er min.
Det er det eneste stedet der kommandantens menn ikke leter.
Velg fotograf med omhu, din idiot. Det er jo bakgrunnen som er skarp.
Kanskje ønsket majoren å uttrykke noe-
om spenningen mellom individet og omgivelsene...
Der har vi kynismen og jåleriet igjen. Og derfor stoler ikke kommandanten på deg.
Du snakker språket vårt som om det var oversatt fra engelsk.
Moren din snakker sikkert engelsk i drømmene dine.
Du tenker på engelsk nå!
Synes du at det finnes noe mer dyrebart?
INTET ER MER DYREBART ENN UAVHENGIGHET OG FRIHET
Hva mener du? Ingenting er det.
Virkelig? Finnes det ikke noe mer dyrebart?
- Lykke, for eksempel? - Om noe slikt engang finnes.
- Kjærlighet? Ikke penger engang? - Aldri.
Mener du for alvor at det ikke finnes noe mer dyrebart?
Tenk godt etter, min venn. Det finnes noe som er enda mer dyrebart.
Selvsagt ikke! Jeg ofret alt for landets uavhengighet og frihet,-
og nå sier du at det finnes noe mer dyrebart? At du kan si slikt!
Du er ferdig omskolert, kun om du består denne prøven.
Du skal få tre forsøk.
Tro?
Spøker du? Nå har du to forsøk igjen.
- Familie? - Nei. Du har én sjanse til.
Les setningen nøye. Svaret er å finne i den.
"Intet er mer dyrebart enn uavhengighet og frihet."
Intet er mer dyrebart enn uavhengighet og frihet.
Intet er...
Intet. Svaret er intet.
Intet.
Det som er mer dyrebart enn uavhengighet og frihet, er intet.
Selvsagt. Hva annet skulle det vært?
Unnskyld at jeg gjorde lærdommen så pinefull.
Jeg oppdaget selv at man må lære det på den vonde måten,-
hvis man virkelig ønsker å lære.
Det er ikke lenger synlig.
Løftet du avga samtidig, forsvant vel med det.
Det er der fortsatt, dypt inne i meg.
Slik sentimentalitet kan vi ikke tillate oss, kamerat kommissær.
La oss heller gå til resolutt handling.
Ha dere vekk, for helvete. Kona og sønnen min er jo alt hos dere.
Faen heller, bare forsvinn.
Ser dere ikke at det er sabla trangt her?
Døde uten rettferd, du liksom.
Det er krig. Ingen får en rettferdig død!
- Kamerat. - Lukk opp.
Du kan gå nå.
Stakkaren ble bombet dagen krigen endte.
Han klarer seg fortsatt ikke uten morfin.
Så jævelen er altså like elendig som det vi er.
Det er noe jeg bør fortelle deg.
Jeg har holdt ting hemmelig. Du fortjener ikke...
Ikke si noe. Jeg vil ikke vite det. Ingen flere tilståelser.
Der inne...
De fikk meg til å si og tenke ting jeg ikke trodde på.
Det bryr meg ikke hva de fikk deg til å si. Du er vennen min.
- Og... - Det jeg ville si deg, var...
Du får jo ikke gjort noe med det nå.
Du lukter vondt. Vet du det? Veldig! I Saigon også.
Selv da vi var små. Man og jeg fortalte vitser om det til folk.
"Hva skjer om en japaner, kineser og Bon går inn i et grisehus?"
Få barnet til å tie stille!
Du er så fin.
Reisens mål... Hvem vet?
Bort fra hjemmet mitt, det er alt jeg vet.
Vil vi komme frem? Ifølge skipperen er sjansen vår 50/50.
Temmelig gode odds, sier Bon.
På tross av alt, stilt overfor intet, er jeg fortsatt en revolusjonær.
Omskoleringen min er over, men jeg skriver hver eneste dag.
Denne gang for min egen skyld. For oss.
Skriv det på nytt, lev på nytt, begynn på nytt.
Norske tekster: Petter Røen