SERIÁL NETFLIX
STŘEŠNÍ BYT HAARTOVÝCH – TRIBECA, NEW YORK
No páni.
Panebože, já mám kocovinu.
Panebože!
- Příšerná kocovina. - Co jsi včera dělala?
- Ahoj! - Ne.
- Promiň. - Ne tak nahlas.
Mluvte tiše. Dneska mluvte potichu.
Je to legrační. Děti mi pořád říkají: „Imo, běž ven.
Nepřemýšlej o tom. Prostě se bav.“
Tak jsem to udělala.
To mám ráda.
- Co elektrolyty? - Zlobila jsem.
Extrémně jsem zlobila.
Rozhodli jsme se, že půjdu do baru a s někým se tam potkám
s Ra'edem a Robertem, protože Ra'ed je mistr lásky.
Přišel tam jeden kluk. Byl strašně hezký.
V podstatě vypadá jako mladý Tom Cruise.
- Óó. - Jo.
A pili jsme spolu a pak jsem si ho přivedla domů.
Cože?
V našem domě byl chlap a my to nevěděly?
Joy je tak špatný pes. Měla nám to dát vědět.
Že je tu cizí chlap.
Máme v domě chlapa?
- Jo! - Cože?
Neslyšely jste to nejlepší. Hádejte, kolik mu je.
- Třicet dva. - Třicet devět.
Dvacet tři.
- Ne! - Panebože!
Je… Narodil se v roce 1999?
- Je v mém věku. - Na rok jsem se neptala.
- Je mu 23. - Letos mi bude 23.
Ukázala jsem mu dům a říkám: „To je pokoj mojí 22leté dcery.“
Tedy, mámě gratuluju. Zaválela.
Zdá se, že všichni v rodině válí.
Dělej cokoli. Jen když budeš šťastná.
Není nejlepší? Je kurva nejlepší.
Ahoj!
Roberto!
Nekřič.
- Promiň. - Co všichni děláte?
Když jsi včera odešel, stalo se toho víc.
- Ne! - Vzala jsem si ho domů.
Vzala sis ho domů?
- Jo, vzala. - Vezmu si talíř.
Vy všichni včera…
- A co my? - Dohodili jsme to.
To určitě nemá být v misce na polévku. Jsem moc roztržitý.
- Jsem ohromený, především tebou. - Děkuju.
- Jsem na sebe hrdá. - Přičítám to tomu,
- že jsem do tebe nalil hodně alkoholu. - Byl jsem strašně opilá.
- Propána. - Páni.
Byla to zábava?
Velká zábava.
Našel tu ten hřebec domov?
- Ne. - Proč ne?
Protože jsem alergická na latex. Takže se musí jít otestovat.
Tohle je obrovská vstupní překážka. Bez legrace.
Proboha, všichni mluví nahlas.
- Ahoj. - Ahoj! Jak se máš?
- Těším se. - Já vím, já taky.
- Tvoje první herecké fotky. - Nikdy jsem… Panebože.
Na doporučení mých nových agentů z Broadwaye
jsem nechal nahrát svůj zpěv a teď potřebuju fotky.
Takže jsem ve fotografickém studiu, kde mi udělají hezkou fotku.
Je to poprvé, co mě fotí někdo jiný než máma.
Myslím, že v tuhle chvíli to cítím trochu reálněji.
Jsem rád, že jsem se konečně rozhodl
jít za svým snem.
Teď si musíme s Julií promluvit o tom,
co to znamená pro to, jak budeme v budoucnu spolupracovat.
Ať jsem hubený a mladý.
- Světlo je dost shovívavé. - Máme ho rádi.
- Taky retuše. Všechno. - Ano.
- Ťuky ťuk. - Ne!
Panebože!
- Někdo se tu svléká. - Podívej se na sebe. No do prdele.
Snažila jsem se vymyslet a vzít si na sebe něco,
co Roberta potěší a rozesměje.
- Těší mě. - Potřebujete fotku.
Jdeme na to.
Vypadáš úžasně!
Takže jsem jako z Broadwaye, úplně růžová.
Chceš mi pomoct vybrat brýle?
Ano, chci.
To je sranda, Roberte.
Myslím, že každá show na Broadwayi by měla velké štěstí, kdyby měla Roberta.
Díky, že jsi přišla.
- Jo. - Je tu trochu problém.
Ti agenti mi řekli, že to může být závazek na celý rok,
což je problém.
Proč?
- Jestli budu pracovat pro Haart Sphere… - Jak dlouho to bude trvat?
Myslím, že šest měsíců nebo rok… To není problém.
Mám 20 firem, které dělám současně.
- Vím, že jsi naprosto schopný… - Jo. Ale já nejsem ty.
- Spím osm hodin. - To je problém.
Asi se bojím, že když
si vyberu příležitost na Broadwayi, neovlivní to naše přátelství?
Nikdy.
- Slibuješ? - Bože, přísahám na svůj život.
Protože se bojím, když nebudeme pracovat spolu, ztratíme kontakt.
- Nebudeme spolu trávit tolik času. - To by mě moc mrzelo.
I mě by to mrzelo, ale na našem vztahu se nic nezmění. Vůbec nic.
- Mám strach. - Nic. O tohle se neboj.
Opravdu se neboj. Znáš mě, já jsem pro.
Jestli tohle chceš, chci, abys to měl.
Tak jo. Na psí uši?
Na psí uši.
Přijdu na tvoji premiéru. Budu se s tebou učit text.
Budu tvoje roztleskávačka. Postarám se, abys měl
v šatně před vystoupením stovky kytek.
Můžu si sednout tamhle?
Ano, jdeme na to. O kousíček ustup.
Roberte, ustupuj.
Krásný, jemný úsměv.
Už zvládáš ty úhly, máš cit pro foťák, přirozený talent.
Vypadají skvěle. To je ale hvězda.
- Dostávám hvězdnou energii, Roberte. - Dostáváme hvězdnou energii.
Vydrž takhle. To se mi líbí. Vyrovnaný. Jo, to vypadá úžasně.
- Zdá se, že to máme? - Jo. Myslím, že…
- A společnou fotku. - Ano!
Dobře!
Nádhera. To se nám líbí.
Černé diamanty? Můžu se podívat?
Jo, podívejte, jak se třpytí. Černé diamanty s růžovým zlatem.
Ale vím, co hledáte. Chcete něco…
Propána!
- …něco jemného, co říká… - Ahoj, fešáku!
Ahoj!
Jak se máš?
- Moc děkuju, že jsi přišla. - Strašně se těším.
Proboha, nemůžu uvěřit, že to děláš.
- Jsem rád, že to tu jsi. - Děláš si srandu?
Nastal ten den. Je načase
vybrat prsten pro lásku mého života.
Kdo říkal, že vy dva budete spolu?
Všechno dobré i špatné v mém vztahu budu dávat za vinu tobě.
Julia bude vědět, jaký prsten vybrat, a pomůže mi s tím.
Sám to nezvládnu.
Nemám moc velký rozpočet.
Právě jsem začal pracovat. Tak chci něco zvláštního.
- Zaslouží si to. - Jaký je rozpočet?
Já nevím. Myslím asi 20 tisíc.
To je dost. Myslím, že to je skvělý.
Tady jsou nějaké kameny. Chcete něco kulatého?
- Podívej. - Není to super?
Můžeme mít něco takového? Černé diamanty, ale s…
- To je úžasné. - Co, proč?
- Právě jsem navrhl prsten. Je úplně nový. - Jo.
- Panebože! - To snad ne.
- To jsou bagety z černých diamantů. - Úžasné.
- Panebože. - To je…
To je ono.
- Panebože! - To je šílený.
Rob omdlí. Kolik to stojí?
- To je úžasné. - Není to daleko od toho, co chcete.
Stojí to 25 000.
Haló!
To je… Už 20 je pro mě vážně moc. Dvacet pět tisíc?
- Odkud jste? - Moji rodiče jsou z Libanonu.
- Co? - On je Libanonec.
Líbil jste se mi.
Dejte mu malou 10% slevu. Podívejte na ten obličej. Ten roztomilý…
Něco pro vás vymyslím.
Proto jsem tě sem přivedl!
- Dokázala jste to. - Dobrá práce.
Jak ho požádáš o ruku? Jak mu tu krásu dáš?
- Ty to nevíš? - Ne.
- Shromáždil jsem ve škole celý svůj sbor. - Jako v Syracuse?
Tam jsme se potkali. Na tom pódiu. Chci, abyste všichni Roberta překvapili.
- Jsem pro! - Jsi pro! Panebože.
Děkuju.
Až skončíme, půjdu domů a zavolám Mitizi.
Zavolej jí teď.
- Budu tě držet. - Bojím se.
Budu volat Mitizi a jsem strachy bez sebe.
Má mě ráda. Vím, že jo. A já ji.
Ale vím, že z nějakého důvodu tomu vztahu nevěří.
Haló?
Ahoj, ty jižanská krásko. Kde jsi?
Promiň, že jsem nemohl být v Austinu. Víš, proč jsem nemohl, viď?
- Musel jsi pracovat! - Přesně. Jsi na mě hrdá?
No, uvidíme… kolik je to týdnů? Dva?
Už tři týdny makám jako šroub.
Volám ti, protože se tě musím na něco zeptat.
Dobře.
Určitě víš, jak moc Roberta Brothertona miluju.
Dobře.
Teď vybírám prsten pro tvého syna, protože ho požádám o ruku.
Myslíš… Můžeš to zopakovat? Vážně chceš Roba požádat o ruku?
Ano, požádám Roberta o ruku. Vybral jsem krásný prsten, Mitizi.
Já nevím. Já jen… Nevím, co si o tom mám myslet.
Je těžké udržet manželství.
Každý vždycky říká: „Miluju tě navěky.“
Řekni, že to nebude hned.
Oba máte rádi hezké věci.
Opravdu tě baví pracovat?
Myslím si, že… nejdřív se bavíš a pak pracuješ.
Víš co? To je oprávněná obava.
Jde o to, že ho jen žádám, abychom se zasnoubili.
Nevěděla jsem, že o tom přemýšlíte, takže mě to zaskočilo.
Je vážně důležité, abych měl tvé požehnání, a jsi pro mě moc důležitá.
A dokážu ti, že jsem schopen ho uživit, protože budu nejméně rok pracovat,
než se vezmeme.
Tak to se už cítím líp.
Jen chci, abyste rok nebo tak počkali.
Budu tvrdě pracovat a zasloužím si tvůj respekt.
A pak si můžeme promluvit o malých Brotherton-Saadech.
No… zkuste nejdřív chvíli zůstat svoji a pak mluvit o dětech.
Děti jsou dost…
Chci to slyšet ještě jednou, protože jsi řekla… Chci to slyšet.
Dáváš mi, Mitizi, své požehnání požádat Roberta v pondělí o ruku?
Ano.
- Ach! Mockrát děkuju. - Tak jo!
- Myslím, že se k sobě hodíte. - Mitizi, budu brečet. Nech toho.
- Tak jo. - Měj se, Mitizi. Mám tě rád.
- Ahoj. - Ahoj.
- Kámo, co to bylo s těma dětma? - Potím se.
Měl ses držet toho „Budu rok pracovat rok a osvědčím se.“
Panebože, tys mi doslova dala scénář. Už jsi tohle někdy dělala?
Jsem máma.
Vím, co bych si myslela já. Byla tvrdá.
Byla tvrdá!
Co to trochu vylepšit?
- Óó! - Na zdraví.
- Oslava. - Na zdraví!
- Na zdraví, zlato! - Na zdraví!
- Ahoj! - No teda.
- Je to vize. - Je to vize, jasně.
- Ráda tě vidím. - To je tak vzrušující.
Mockrát děkuju, že jste přijeli až sem. Vím, že je to daleko.
Tohle chceme udělat. O tom to je.
Chci plánovat budoucnost a učinit zadost spravedlnosti.
Chci začít přemýšlet, co s tím, až to dostanu.
Takže se scházím s Amber a chceme koupit budovu,
abychom co nejlépe využily volné byty v ní.
Kam ženy můžou přijít se svými rodinami, když utečou od násilnických mužů
nebo ze světů, kde nemají žádná práva.
Aby měly kam jít.
- Všichni si dávejte pozor, kam šlapete. - Až po vás.
Je to trochu ruina. Tohle je jen otevřená průmyslová kuchyně.
- Využívají hodně místa. - Dobře.
Bude toho potřeba hodně opravit nebo zbourat.
- Tohle je úložný prostor. - Je obrovský.
A ta vize pro tenhle prostor je, že tu budou bydlet lidé, kteří… co?
Chci, aby to tu bylo otevřené pro kohokoli, kdo opouští
místo, které je velmi fundamentalistické
a kde nemají práva nebo byly provdány jako děti nebo dospívající.
Myslím, že jedna z věcí, které jsme při naší práci viděli,
je hodně lidí, kteří i když odejdou nebo chtějí něco víc,
chtějí mít pocit komunity.
Chtějí to, chybí jim šabat, yontif, zpívání,
ta komunita.
Takže tady musíme vytvořit
jinou komunitu, kde budou cítit podporu,
budou součástí něčeho a nebudou sami.
Protože si myslím, že lidé si neuvědomují ten pocit skutečné osamělosti.
Když vstoupíte do světa, kde vás nikdo nezná, nikdo o vás neslyšel.
Nemáte žádné kontakty.
Je to vážně děsivé. Je to hrozný pocit.
A ta myšlenka podle mě je…
- Pamatujete si seriál Služka na Netflixu? - Jo. Ten se mi líbil.
Byl to skvělý seriál, ale také to bylo poučné v tom smyslu,
že jsem si uvědomila,
že čtyři problémy, které lidi mají…
které ženy mají, když se dostávají z takovéhle situace,
jsou zaprvé péče o děti,
zadruhé doprava,
zatřetí bydlení
a začtvrté vzdělávací služby.
Chci, aby ve spodních dvou patrech byla přímo v budově školka,
abyste se nemuseli starat, kde vaše dítě bude,
jak ho dostanete do školky, nebudete se muset starat o dopravu.
A hned vedle chci koupit další budovu, kde budou bydlet učitelé,
psychiatři, psychologové, doktoři, profesoři,
každý, koho budeme potřebovat, aby je naučil, jak funguje svět,
aby měly nějakou práci a chápaly, jak mají žít
a přežít ve světě, který je tak vzdálený světu, v němž žijeme.
Je to bezpečné místo… je to bezpečný přístav.
Tak bych to nazvala. Je to místo, kam lidé mohou jít.
Nemusí platit nájem.
Nemusí platit za školku. Nemusí platit za vzdělání.
Založíme nadaci a pokryjeme tolik nákladů, kolik budeme moct,
a zapojíme i další lidi.
Chci ženám pomoct dostat se ze situací, ve kterých strádají,
a chci, aby byly vzdělané.
To pro mě bylo nejtěžší. Nejste vybaveni pro zvládnutí světa venku.
Je spousta lidí, kteří opustí komunitu
a pak se snaží zapojit do sekulárního světa
a nejsou na to připraveni, protože nemají vzdělání.
Bude trvat roky vynahradit vzdělání, o které byli okradeni.
Ano.
Začnou základním studiem v prvním ročníku, druhém ročníku
a skončí, když je jim 13.
- Jo. - Hodně z nich…
- …nemá vůbec žádné vzdělání. - …nemá dovednosti pro fungování.
Je těžké to nahradit.
- Není to nemožné… - Ale je to nesmírně těžké.
Zvlášť když máte čtyři děti.
- Taky se učíte s tím, jak se rozvíjíte… - Jo. Takže pro mě to je důvod…
Kritické roky vývoje. Je mnohem těžší něco se naučit.
Přesně, a proto tohle místo může být vážně bezpečný přístav.
- Fajn. Těším se. - To je úžasný.
- Další patro, zlato. - Myslím, že tudy.
STŘEŠNÍ BYT HAARTOVÝCH – TRIBECA, NEW YORK
[Aron odříkává hebrejské modlitby]
- Ťuky ťuk. - Kdo je tam?
Shlomo.
Co se to učíš?
- Makkot. - Makkot?
Chtěl jsem s Aronem mluvit o tom, že chce jít na ješivu.
Když je vám 15, je to černobílé. Pak už je to dost šedé.
V Aronově věku jsem žil ješivou.
To u něj máma nechce. Žil jsem ten život naplno.
A teď tu jsem o jedenáct let později.
A jsem trochu jiný.
Tvoje volba je samozřejmě tvoje volba, ale…
Ano, je mi 15, ale myslím,
že na patnáctiletého mám spoustu životních zkušeností.
To říká každý patnáctiletý.
Myslím, že když Miriam bylo 16, poslali ji do San Francisca
a Ima ji nechala dělat, co chtěla. Tak proč Ima stejně nerespektuje mě?
Nechci odejít ze školy. Chci jít na jinou střední školu.
S Miriam se to nedá srovnat. Je to pokrytectví, že mě nenechá.
- Není pokrytecké, že… - Ale je.
Obojí je drastická změna. Rozdíl pro Imu je v tom,
že když Miriam udělala, co chtěla, Ima byla pro. Máš pravdu.
Ale proč nemůže být
pro i u mě a mé drastické změny směru.
Ima věří, že něco je dobré, nebo špatné. Jako rodič má právo tě někam postrčit.
- Chci se stát učitelem. - Dobře.
Škola, na kterou mě teď dali, mi nepomůže stát se učitelem.
Ale když mi dovolí stát se tím, kým chci,
mám být v ješivě.
„Když mi to vyhovuje, tak ano, nechám tě být.
Přijmu, kdo jsi. Když je to jinak,
dám tě tam, které se ti nelíbí,
kde je to proti tvé víře, tam, kde nejsi tím, kým jsi.“
Tvá střední je proti tvé víře?
- Jen já mám černý klobouk. - To je tvá víra?
Věříš v moc černého klobouku?
Nevěřím v černý klobouk. Věřím, že jsou dvě různé školy.
Má tě nechat být sám sebou…
Proč v 16 nemůžu být sám sebou a nutí mě do své bubliny, co je dobré?
- Bubliny? Jsi v bublině? - Ano.
Může to být i tím, že některá tvá rozhodnutí jsou reakční?
Jak to myslíš?
Že když Ima opustila derech,
já se chci bouřit a zůstat na derech?
Možná máte pravdu, ale vy jste vyrostli v tom, co dělám,
a teď se proti tomu bouříte.
Je pro vás jednodušší vylíčit mě jako rebela,
než považovat za rebely sami sebe.
Asi jsi viděl, že mezi tebou a Imou byl konflikt.
Nechápal jsi tu bolest z její zkušenosti.
A teď se držíš něčeho, co jí tu bolest přineslo.
Je mi líto, že měla Ima špatnou zkušenost. Vážně.
Takže jí to připadá tak, že když s tím souzníš,
souhlasíš s tím a útočíš i na ni.
Matka nemá stejný názor na náboženské vyznání.
Jsme rozhodně různí lidé, ale snad si budeme dál projevovat lásku a úctu.
Určitým způsobem jsem jako Ima.
Lidi okolo mě nejsou takoví,
jaký chci být já.
A stejně jako Ima chtěla být ve své situaci sama sebou,
já chci být taky sám sebou.
Položil bych tyhle otázky Imě. Možná s ní můžeme promluvit spolu.
Jsem pro diskuzi.
Tak jo, začneme s první fotkou.
- Fajn. - Hotovo?
- Připravená? - Jo.
Vypadáš úžasně.
Děkuju.
Jdeme na to.
Jsem vážně nadšená, protože fotím se značkou Clear Cut,
kterou mám ráda.
A tohle je další krok
k mému snu mít vlastní řadu produktů
a vydělávat si vlastní peníze a zanechat v tomhle světě vlastní stopu.
A tohle je ten nejlepší pocit na světě.
To je tak super!
První focení.
Jsem připravená.
Jo, to se mi líbí.
Jo, ty prsteny na rameni jsou skvělé. Vypadá to úžasně.
Jen trochu lehkého větru.
Vypadá to skvěle.
Tak jo. Mir?
Jo?
Mám na sobě prsteny. Líbí se ti?
Jo! Je to moc krásný. Líbí se mi ten malinký diamant.
Rozhodla jsem se pojmenovat tu kolekci po ženách, které mě inspirují.
Tu sadu srdíčkového náhrdelníku a náramku pojmenuju po mámě.
Bude se jmenovat Julia.
Ten prsten se srdíčkem který by se líbil Miriam.
Ty nádherné náušnice jsou Nathalie.
A vážně super náhrdelník se jmenuje Mikki.
A jeden prsten jsem pojmenovala po sobě, Batsheva.
To je můj oblíbený kousek.
Ještě chceme fotku jen s diamanty.
- Jsme připraveni. - Dobře.
Mám nalepovací podprsenku.
Co se to tu děje? Fotka nehoře bez?
Cingrlátka.
Páni, to vypadá moc dobře.
Jsem na Batshevu moc hrdá. Vypadá to, že si je teď jistá tím, kým je.
Líbí se jí to. Byla v konzervativní a náboženské komunitě
a teď je z ní nezávislá žena a dostala se hodně daleko.
Podle mě je to boží. Mám z ní radost.
- To je skvělý. - Bože, podívej na tuhle.
Mňam.
Tohle je super.
Před dvěma lety ses rozhodovala, jestli chceš nosit kalhoty, nebo ne,
a teď děláš při focení fotky nahoře bez.
Začala jsem nosit kalhoty těsně před 27. narozeninami,
takže před dvěma a půl lety.
Pamatuju, jak jsi řekla: „Podívej!“
- A já: „Jé!“ - Byla jsem nadšená.
Vždycky jsem Mikki říkala: „Vezmi si před Benem kalhoty.“
Jo.
- Musí to vidět. - Říkám: „Nebo ty nejmenší šaty.“
Cítím se jako super hrdá sestra. Jsem na tebe hrdá, Bat.
- Děkuju. - Tohle je fakt neuvěřitelný.
- Všechno. - Mám tě ráda.
Jsi super nezávislá
a děláš, co chceš, a je to čím dál lepší a je to úžasný.
Tohle je určitě to největší partnerství, které jsem zatím dělala,
finančně, a je to velká věc se všemi těmi šperky.
A všechno směřuje k zajištění mojí finanční nezávislosti,
za což jsem mámě vděčná, že mi to vštípila.
Byla to ta největší lekce, co mi dala.
„Vydělej si vlastní peníze. Nespoléhej, že tě bude živit muž.“
Nebo žena.
Dobrá poznámka.
Nespoléhej na to, že tě někdo bude živit. Uživ se sama.
Něco nového v té vaší situaci?
Já nevím. Je to prostě těžké a stresující.
Když jsem se v 19 vdávala, Miriam říkala: „Devatenáct… To je málo.“
- Jo. - Ve svatebním videu.
Byl to nepopulární názor. Můj názor byl nepopulární.
Říkali: „Řekni o své sestře něco hezkého.“
A ona: „Devatenáct je fakt málo.“
Myslím, že Miriam je v těžké situaci, a doufám, že si nebude muset
vybírat, jestli se má, nebo nemá vdát,
aby tu její milovaná osoba zůstala.
Chtěla bych, aby se mohla rozhodnout pro svatbu
z čistě citových důvodů a ne z právních důvodů.
My jsme se obě vdávaly mladé a teď jsme rozvedené.
- Bylo mi 19. Kolik tobě, 21? - Čerstvých 21. Jo.
- To je skoro jako my. - Jo.
Ale vy jste dospělé a můžete se rozhodnout samy
a s těmi důsledky pak musíte žít.
Uděláme, co budeme chtít.
- Jo. - Ano.
- Hodně štěstí. - Díky.
Chápu, že Nathalie je pro Miriam skála,
a kdyby musela odjet,
nejenže bych byla smutná, zlomilo by mi to kvůli Miriam srdce.
Takže si v tuhle chvíli nedokážu představit,
že by tu Nathalie nebyla.
Tak jo!
Je to oslava se šampaňským!
Na zdraví!
Úžasný.
Zahrajeme si karty, Shlomo?
Jasně.
Co umíš hrát?
Go Fish.
Zahrajeme si Go Fish. Sranda.
- Ahoj, lidi. - Ahoj!
Hrajete karty, to je hezký.
Moji dva kluci.
Mým hlavním cílem v rozhovoru s mámou je,
abych vnesl mezi bratra a mámu trochu světla
a pomohl jim navzájem si porozumět
a snad to mezi nimi i trochu vylepšil.
Co se děje?
Vybal to.
Myslím, že Aron by rád vyjádřil některé své myšlenky.
Chci ješivu, ne ješivat.
Co to znamená?
- Skutečnou ješivu, kde se učí… - Jsi na skutečné.
Ješiva, kde se učím čtyři hodiny a ne 40 minut.
Ano, je mi jen 15, ale vím, co chci.
Na škole, kam chodím, je studium Tóry, ale 40 minut se nedá srovnat
se čtyřmi hodinami.
Tu školu, na kterou chodíš, jsme s Abbou vybrali,
protože ti stále umožňuje studovat náboženství.
Máš spoustu zbožných kamarádů, kteří drží šabat,
a pak máš lidi, kteří žijí jinak.
Takže se můžeš naučit, jak spojit zbožné i nezbožné…
- Nepotřebuju chodit do školy, aby uměl… - Mluvili jsme o tom loni,
když ses vrátil z letního tábora, a já jsem ti řekla,
že mým úkolem jako tvého rodiče je zajistit ti dobré vzdělání.
Co s ním uděláš, až školu absolvuješ, to je tvoje volba.
Nezdá se mi, že to tak je.
- Protože je ti 15 let. - Nenecháš mě dělat si, co chci?
Nejen věci, které pořád prosazuješ? To je svoboda?
Už dva roky chodím na střední.
A nemyslím si, že to potřebuju. Nemyslím si…
Proto je skvělý, že máš rodiče.
Proč mě nenecháš být sám sebou. To je tvůj problém.
Lásko, chtěla bych, abys byl sám sebou, ale přecházíš tam a zpět
od ultraortodoxního k modernímu ortodoxnímu a zase zpátky.
To není pravda.
Není to pravda? Byl víc moderní, pak míň moderní?
To bych neřešil…
Nevím kolikrát, ale trochu jsi kolísal.
- Hodně jsi kolísal. - Souhlasím.
Souhlasím, že vzdělání v ješivách
rozhodně není na úrovni střední školy, kde jsem teď.
- Správně. - Tak co mít soukromého učitele?
Protože nejde jen o úroveň vzdělání v těch ješivách.
Jde o to, jak malou mají úctu ke vzdělání, protože mají filozofii:
„Tvým cílem je studovat Tóru.
Tohle nepotřebuješ, abys studoval Tóru.“
Imo, najmout učitele není…
- Není to… - Proč ne?
Právě jsem ti vysvětlila, proč ne. V ješivě,
v době, kdy jsi na střední… kdy jsi končil ve škole?
Chodil jsem domů v půl desáté.
Dobře, tak si to spočítáme.
Učíš se od osmi ráno 12 hodin v kuse.
Chceš mi říct, že přijdeš domů v devět nebo v deset hodin večer
a místo dělání úkolů do ješivy
budeš trávit pět, šest hodin školním vzděláváním?
To je vtip. To se nestane.
Jsi na škole, která je světská i náboženská.
Je to dokonalá kombinace obou světů.
A pokud si myslíš, že doučování je dobré řešení,
ráda ti seženu učitele, aby ses mohl učit tolik gemary,
kolik budeš chtít, takže o studium gemary nepřijdeš.
- Ale nedám tě do ješivy… - Proč?
Protože neposkytují vzdělání.
Můžu získat vzdělání! V tomhle se strašně pleteš!
Můžeš si to myslet, ale ty jsi v ješivě nebyl a my ano.
Říkám ti „Nestaň se rabínem“? To neříkám.
Pokud tohle je to, čím se chceš stát a co chceš dělat,
věř mi, Arone,
budu tě podporovat.
Budu tě mít vždycky ráda.
A budu tu pro tebe a budu ti pomáhat, jak budu moct.
Až do té doby, jako tvůj rodič, udělám všechno, co je v mých silách,
abych zajistila, že budeš mít skutečné vzdělání 21. století.
Nikdy nebudeš v situaci, v jaké jsem byla já,
že bys neměl vzdělání a nebyl bys na stejné úrovni
jako lidé tvého věku mimo komunitu.
Takže mě můžeš nenávidět. Můžeš se na mě zlobit.
Můžeš sem přestat chodit. Můžeš mě ignorovat.
Můžeš mi dělat, co chceš.
Neudělám něco, co je pro tebe špatné, jen abych u tebe byla oblíbenější.
Je mi líto, že jsem tě rozplakala,
ale věř mi, že ve 30 mi poděkuješ.
Mám Arona ráda.
Samozřejmě, že mu chci dopřát všechno, co chce.
Je kurva bolestivý
říkat ne. Není to lehký.
Ale rodičovství není soutěž popularity. Je mi líto.
Jako dobrý rodič musím dělat, co je pro něj dobré,
co je pro něj správné, ne to, co ho potěší dneska,
ale to, co ho bude těšit po zbytek života.
- Proč neposloucháš? - Až bude tvá budoucnost tvoje,
můžeš si vybrat, co s ní uděláš, ale víš co?
Budeš mít výbavu, aby sis mohl vybrat, co chceš.
- Jasně jsem řekl… - Mám tě ráda.
Nebudu ti měnit školu. To se nestane.
Chceš se víc učit gemaru?
Právě jsem ti nabídla, že seženu člověka z ješivy,
kohokoli si vybereš, který sem bude dojíždět. Budu ho sem vozit.
Budeš to mít super snadné.
Ale nedám tě pryč
na školu, kde si myslí, že sekulární vzdělání je vtip.
- Imo, poslyš… - To se nestane.
- Proč nemůžu dělat ješivu? - Nebudeš dělat ješivu, lásko.
- Proč nemůžu získat sekulární vzdělání… - Říkám ti, že prostě ne.
- Já to zažila. - Můžu mít učitele.
- Určitě… - Lásko, nemusíš křičet.
Nic to nezmění.
- Zvládneme to. Já to zvládnu. - Dobře. Zvládneš to s gemarou.
Mám tě ráda. Musím dělat svou práci jako rodič.
Jsem nadšený. Vracíme se do Syracuse.
- Půjdeme do Eggers? - Nostalgie?
Eggers Cafeteria?
Robert si myslí, že jedeme do Syracuse na výlet.
Ale já se ve skutečnosti chystám požádat ho o ruku.
Nemá ani tušení. Mám pro něj připravený celý sbor.
Julia a děti ho přijedou překvapit.
Jsem strašně nervózní a nadšený.
Jsem prostě uzlíček nervů.
- Podívej, jak je to hezký! - To je Newhouse.
To je krásný.
- Co se děje? - Myslím, že se rozehřívají.
- Zníte úžasně, lidi. - Jo, zní to fakt dobře.
Nemůžu se dočkat, až se studenti setkají s Robem a Ra'edem, protože oni byli tady.
- Byli tady na těch stupních. - Potkali se na pódiu.
- Učili je tihle lidé. - To je úžasné.
Vy jste je učili?
- Myslím, že Robert řekne „ano“. - Myslíš? Já nevím.
Řekl mi, že když řekne ne, je po všem.
Prý na tomhle tvrdě pracoval.
Jestli ho Robert odmítne, jejich vztah už nikdy nebude fungovat.
Ne!
Nechci, aby mě někdo žádal o ruku, pokud neví, že řeknu ano.
Já to nechci vůbec nikdy.
Jestli máma někdy řekne, že se bude znovu vdávat,
v téhle rodině nepoužíváme násilí, ale já ji praštím.
Udělej to. Hoď mě z útesu. Bude to rychlejší smrt.
Tahle budova napravo produkuje primadony, jako jsme ty a já.
Crouse College.
Fajn, dobrý. Díky.
Propána, rád bych viděl profesory.
Musíme se schovat.
Jdeme na to!
Schodiště do nebe.
UNIVERZITA V SYRACUSE – CROUSE COLLEGE
Doktore Warrene! Já se tu hroutím.
Je úžasný sem přijít a vidět tohle.
Rád tě vidím, Ra'ede.
Vítej doma.
Zdravím, doktore Warrene.
Rád vás vidím.
- Můžete si s nimi jít promluvit? - Jo! Moc rád!
To je ale krásný sbor.
- To bylo nádherné. - Ohromné.
Tohle je Rob Brotherton.
- Ahoj, lidi! - Tohle je Ra'ed Saade.
Byli na vašem místě, že? Zdá se to být jen pár týdnů.
Postav se doprostřed.
- Víš, kde to je? - Samozřejmě, že vím.
Chci ti něco říct, ale nemůžu to udělat bez pomoci
našich oblíbených lidí na světě.
Pojďte sem!
Panebože, co tady děláte?
- Syracuse! - Jen čtyři a půl hodiny autobusem.
Panebože. Autobusem? Hned víme, že to není pravda.
Panebože!
Ahoj!
Ahoj! Doktore Downey, jak se máte?
Panebože!
To je ale shledání, můj bože.
Zdravím.
- Jak se máš? - Dobře.
- Vypadáš skvěle. - Děkuju.
- Co se to děje? - Tak jo.
Před patnácti lety jsme se potkali přímo tady na pódiu,
dva hluční a nesnesitelní gayové.
- Dost nesnesitelní. - Dost nesnesitelní.
A můj život se navždy změnil.
Miluju tě víc než cokoli na tomhle světě
a jsi krásný uvnitř i zvenku.
A děláš mě nejšťastnějším mužem na světě.
Nepochybuju, že k sobě patříme
a že s tebou chci prožít zbytek života.
Ty jsi taková herečka.
- A proto… - Panebože!
Splníš mi můj pubertální sen?
- Nejdřív se podívám. - A vezmeš si mě?
Ano.
Je tak krásnej!
Miluju tě.
Vůbec si nepamatuju, co mi říkal,
protože jsem si dlouho v životě myslel,
že si možná lásku nezasloužím,
a když jsem to pak slyšel od tohohle úžasnýho chlapa,
kterýho strašně miluju, bylo to ohromující.
To je nádhera! Blahopřeju!
Moc vám to přeju.
- Nemůžu uvěřit, že jste se zasnoubili! - Je to tak super!
- Úplně taje. - To je všechno tvoje práce?
Vítej do rodiny.
ZÁSNUBNÍ OSLAVA ROBERTA A RA'EDA O TÝDEN POZDĚJI
- Proboha, nový outfit! - První premiéra.
Do toho. Dělej. Rozjeď to. Běž.
Ano, královno.
K tvé otázce…
- Dobře, co si myslíš? - Je to roztomilý.
Ahoj!
Vypadáš úžasně!
Ahoj! Úžasný! Můžeš mi to ukázat?
Máme štěstí na nejúžasnější skupinu kamarádů.
Je skvělý vědět, že všichni, kdo tu jsou,
nás oslavují, přejí nám to nejlepší,
chtějí být nadšení z této nové kapitoly.
Napadlo by tě,
že by tlusťoch z Blízkého východu někdy snil o takovém dni,
kdy se vede za ruku
s nejnádhernějším pštrosem na světě?
Může to být má nová práce.
Takže odkud znáš Ra'eda?
Kamarád z dětství. Když mi zavolal…
Pořád mu říkám: „Chci tě jako heterosexuála.“
Říká: „Našel jsem v sobě heterosexuála. Už jde.“
- Je to dobrý? - Jo! Je to nádhera!
Zničilo mi to úspory i život. Ale hej, on za to stojí.
- Určitě to za to stojí. - Jo!
Je hezkej. Ukaž mi ho ještě.
Víš, co mi právě řekla Senna?
Co?
- Ona v té pracovní loterii nevyhrála. - Panebože!
To je příšerný.
- Jo. - To je mi líto.
Snad budu mít větší štěstí.
Máme záložní plán.
Jsem finančně nezávislá a můžu se sama rozhodnout.
Tak jo, chtěl bych slyšet, jak to říkáš Imě.
Fajn. Udělám to, když bude potřeba.
Můžu si s Imou promluvit i dneska. O nic nejde.
O nic nejde? Tak to udělej. Schválně.
Nechceš si dát panáka s někým jiným?
Chci u toho být. Nikam nejdu.
Přijmeš tu výzvu?
To je matka? Jo, poznám její ruce.
- Ahoj. - Ahoj. Jak je?
Shlomo mě nutí, abych promluvila s mámou.
Myslím, že o nic nejde.
Promluvím s ní. Je to moje pravda a můj život.
Jsme na zásnubách, klidně to udělám.
Chci ti jen jasně říct, že když Nathalie získá práci
a prohraje v loterii, vezmu si ji.
- Lásko. - Jinak to nejde.
Nevdáš se kvůli vízům. To je nelegální.
A ty to neuděláš a najdeme jiný způsob.
- Proto ne. Taky ji mám ráda. - To je jedno.
Už jsme spolu přes rok.
Teď bys měla říct, že jsi nezávislá. Jen ti to připomínám.
Shlomo.
- Cože? - Nic.
Nikdy jsem nezažila svých 20 let.
Batsheva nezažila svých 20 let.
Ty máš možnost je zažít.
Vím, že ji miluješ, a vím, že s ní chceš být.
Nevíš, jak se budeš cítit v 24. Nevíš, jak se budeš cítit v 25.
A já vím, že když v tom jseš, protože já jsem to zažila, těžce,
nemyslíš na nic jiného než: „Udělám cokoli, abych té osobě pomohla.“
Je to…
- Nevím, jestli se tak budu cítit. - Budeš vdaná.
Chápeš, co to znamená, vdaná?
Vdaná je velká věc. Znamená to, že nejsi volná.
Znamená to, že jsi něčí paní.
Přijmu tě a budu tě mít ráda, ať se stane cokoli. Jsi dospělá, ne?
Nemůžu ti ve svatbě zabránit.
Jsou i jiné způsoby, jak udržet Nathalii v zemi.
To ti zaručuju. Když my dvě dáme hlavy dohromady,
najdeme řešení.
Přesně to chci. A nemít řešení, to nepřijmu.
- Tak to cítím. - Souhlasím.
Říkám, že je to hotové? Ne.
Myslím si, že máme dobrou šanci? Ano.
Chci, abys věděla, že ji moc miluju. Udělám to, když bude třeba.
- Zkusíme najít něco jiného. - Najdeme něco jiného.
Protože tohle pro mě nepřipadá v úvahu. Zajdeme k imigračnímu právníkovi.
Je to pro mě důležité.
Ráda ti pomůžu, protože tě znám.
Nevěřím, že by tě svatba učinila šťastnou.
- Rozumíš? - Rozumím.
Poslouchala jsem tě. Rozumím tomu, co říkáš.
Jen chci, abys měla dobrý život.
- Jo. - To ti sedí. Udělal to skvěle.
- Ano. - Nádhera.
Páni!
Panebože, nech toho!
Robert je
ta nejvýjimečnější lidská bytost, kterou jsem kdy potkala,
a konečně, poprvé ve svém životě, jsem měla nejlepšího kamaráda.
Nikdy jsem ho neměla.
A pak přišel
tenhle nádherný,
vřelý, okouzlující,
milující muž,
který to všechno ještě zlepšil.
Slyšel jsi to?
Na jeho obranu, je Libanonec.
- Jo! - Kámo.
A vím, že budete mít děti, pokud budu jejich kmotra.
To víme všichni. Budou to ty nejšťastnější, opravdu šťastné děti
na zasraný planetě Zemi.
Proboha, ty mě rozpláčeš! Nech toho!
Máme vás moc rádi.
Mazel tov!
Kamarádím s Julií už šest let
a jsem moc vděčný, že pořád můžeme být, kdo jsme, a mít tenhle úžasný vztah.
Je něco opravdu krásného na tom,
mít kolem sebe každou tvář, kterou na tom zasraným světě milujete.
A ve velmi vzácných případech, kdy se stane něco opravdu výjimečného,
můžete vidět
lidi, kteří vás mají rádi a podporují vás,
a zažijete okamžik,
kdy se podíváte na toho, koho milujete,
a můžete říct: „Děkuju, že jsi se mnou
a miluješ mě
a chceš pro mě a pro nás něco výjimečného.“
Můžete mu někdo přinést další whisky nebo co to pije?
Teď už vím, co mám udělat, když chci dojatého Roberta.
Jsem rád, že jste přišli
a oslavili to s námi.
Jsem strašně šťastný a vidím ty slzy. No tak…
STŘEŠNÍ BYT HAARTOVÝCH
Myslela jsem, že tenhle rok bude o vstupu společnosti na burzu.
Myslela jsem, že bude o knize
a turné a Fashion Weeku.
Nenapadlo mě, že budu bojovat za svou svobodu a svůj život.
Mám pocit, že jsem v Monsey, kde jsem začala.
Ale tenhle boj nemusím vést sama.
Jsou se mnou děti.
Mám velké štěstí, že jsem tvoje matka. Mám tě moc ráda.
Nic pro mě nebude nikdy důležitější než lidi, které mám ráda.
Skvělý.
Že jo? Navrhuju kolekci.
Nikdy nepřestanu používat svou kreativitu, abych pomohla ostatním se vyjádřit.
Já bojuju za svobodu už strašně dlouho.
Tohle je další krok v mém vývoji.
Jen to posiluje moje odhodlání bojovat, protože nejde jen o mě.
Jde o všechny ženy.
Tohle chceme udělat. O tom to je.
Za poslední tři roky jsem ušla dlouhou cestu.
Podívej, kde jsme.
Ale jsem tady. Jsem pořád naživu. Pořád stojím.
Nesundám nohu z plynu a musím prostě dál bojovat.
A musím dál růst. Musím se pořád měnit a učit se.
To mi pomůže na mé cestě stát se ženou beze studu, kterou chci být.
JULIA PODALA NA SILVIA ŽALOBY PRO PODVOD A POMLUVU.
TAKÉ VYBOJOVALA VÝHRADNÍ UŽÍVÁNÍ A OBÝVÁNÍ STŘEŠNÍHO BYTU.
I NADÁLE BUDUJE PODNIKY A POMÁHÁ ŽENÁM.
Překlad titulků: Marek Buchtel