www.titlovi.com
Građani, zbog napada neprijateljske avijacije na naše gradove...
Ovamo! Kuda ćeš?
Pomozite! Pomozite mi!
Zaveži, kučko! Ubiću te! -Pazi!
Baci oružje, momče. Zaklaćemo je. -Gadovi!
Stanite! Stanite!
Pobegli su gadovi.
Povređeni ste? Čija je to krv na licu?
U redu, u redu, sve je u redu. Smiri se. Smiri se. Čuješ li? Šta je?
Ukrali su mi tačkice za snabdevanje.
Juče sam ih dobila.
Ustani. Ustani. Hajde, hajde.
Sve će biti dobro.
Da vas otpratim kući?
PILOT
Zapadni front, decembar 1941.
U kvadrantu smo, Šata. Tražimo kolonu. Osmatrajmo obojica. -Razumem!
Daleko drug leti,
rodni vetrovi ga prate.
Voljeni grad u plavom dimu se guši...
Vidim kolonu. Vidim kolonu! -Spremi se.
Drži se, Nikanore. Počinjemo.
Kako si, Nikanore? Živ si? -Ja sam Nikodim, druže stariji poručniče.
Živ sam. Malo se trese. A i neobično je gađati unazad.
U redu je. Za prvi put je dobro.
Kad se kući vrati moj drug,
rodni vetrovi će ga pratiti,
Voljeni grad drugu će se radovati...
Meseri, druže stariji poručniče! Meseri!
Odlaze, druže stariji poručniče. Odlaze.
Druže stariji poručniče! To sam ja, Nikodim!
Druže stariji poručniče! Druže stariji poručniče!
Kolja, gledaj!
Meseri iza nas. Prilaze nam. -Vidim.
Mijenjaju poziciju, razbijaju formaciju.
Mitraljez mi se zaglavio mater mu...
Izvrsno druže, svaka ti čast.
Gubimo gorivo. Moramo da sletimo.
Pripremite se za paljbu, ruski avion... brzo...dolaziiii...
Paliiii...
Pratite ga...pucajte za njim!
Komandiru! -Vidim.
Šata.
Dimna bomba se zaglavila. -Hoćemo stići do naših? -Probaću da sletim.
Drži se, Šata.
Kolja! Kolja!
Šata... treba zapaliti avion.
Izlazite, požurite... brže...
Šata, dosta. Ostavi mitraljez, gotov je.
Eto.
Što si stao? -Nemci.
Mitraljez nije gotov.
Gotovo je s mitraljezom!
Pokrivaj me!
Šata, idemo!
Kolja!
Brže,bržeee... hajde, hajde
PRVI DAN
Šata.
Dođavola. -Smiri se. Izvestićemo natporučnika. Neće daleko stići.
Stigli smo. Hajde, Olga. Pažljivo.
Gončarova, sutra u sedam. Nemoj da kasniš.
Vi?
Ne mogu vas prepoznati. -Neko mora da kopa protivtenkovske rovove.
A ja već mesec dana ne letim, a dobijam sledovanje,
iako ga nisam zaradio. Ukratko, ovo je za vas.
A šta ćete vi? -Ne brinite, letačka sledovanja su velika.
Ne mogu.
Znate šta? Niste mi ništa dužni. Pa, ukrali su vam tačkice.
Da, i još nešto...
Inače, zovem se Nikolaj.
Olga Gončarova.
TREĆI DAN
Feldžandarmerija. Koji đavo ih dovodi ovamo?
Vazdušni napad, g. natporučniče. Lovci. Tri poginula.
Čudno. Lovac s pištoljskim kalibrom?
Gde su ga našli? -Tamo, u jaruzi. Pod drvetom.
Mogu li znati cilj vašeg dolaska, gospodine natporučniče?
Tražimo ruskog pilota. Negde je u ovom rejonu.
Danas sam dobio novu mašinu. Sutra sa Strelkovom idem da se javim u Tušino.
Mašinu? -Avion Il-2. Čuli ste za njega? -Ne.
Nisam čula. -Probni primerak. Uskoro će ih biti mnogo.
Nemci ih zovu "crna smrt". A gde vi radite?
Ovde. -Gončarova.
Operski teatar? Šalite se? -A vi ste mislili da sam kopač?
Da budem iskren, nikad nisam bio u operi. Pozvaćete me?
Sad ne mogu, posle rata. Teatar su evakuisali, a ja sam ovde...
zaglavila.
DESETI DAN
Kolja!
Zdravo. -Zdravo.
Zašto nisi pisao da dolaziš? -Do juče ni sám nisam znao.
Samo sam u prolazu, oprosti. Došao sam da te vidim i da se oprostimo.
Kad moraš da ideš? -Polećem sutra u šest.
Hajde sa mnom.
Moram da idem. -Sačekaj minutu. Ne možeš zamisliti kako je teško čekati,
kad ne znam gde si, ni šta je s tobom. Jednom mi se učinilo da si ranjen.
Ovde. I ovde.
Olja. -Sačekaj.
Sad nisi sám. Dvoje nas je. I moraš zapamtiti da nas je dvoje.
Obećaj mi da ćeš se vratiti. -Shvati da je rat, a ja sam vojnik.
Znam. Znam. Znam da si najhrabriji.
Najjači.
Obećaj mi da ćeš se vratiti. Daj mi reč.
Obećavam.
Lezi mirno, pilote. I ne hvataj se za svoj pištolj.
Ako hoćeš da živiš, ćuti i ne mrdaj.
TRINAESTI DAN
Stani
Gdje ti je pištolj?
Ne razumem. - Gdje ti je pištolj? Dum, dum...
Gospodo vojnici, ja sam običan seljak, nemam oružje.
Evo. Ovim kocem sam ga udario. Kad bih pucao u šumi, odmah bi me ubili.
Vuk je upao u jamu, udario sam ga ovim. Udario sam ga pravo iza vrata.
Kaže da ga je ubio tim štapom?
Izgleda da je tako. -Gospode, koji đavo nas je doveo ovamo?
Ubijaju vukove drvenim štapovima.
Kaži mu da ide.
Kreni! -Aha. -Napred.
Kreni! Kreni! Idemo.
Stoj!
Dušo, daj krpe i vrele vode. Vidiš kakva je stvar.
Majko mila!
Šta je tata, Nemci? -Brzo zovi svog doktora.
I šta kažeš? -Daj da pogledam.
I... šta kažeš, doktore?
Ništa. Ništa dobro. Promrzao je.
Hoće li preživeti? -Treba ga operisati i to hitno.
Možeš li? -Ne. Mislim da ima i upalu jednog plućog krila.
Odnesite ga u podrum, Ignjate.
Tata.
Što si ga dovezao ovamo? Neće preživeti.
Namučićemo se s njim. Vidar se trudi oko njega, ali uzalud.
Zaveži. Šta si se raskokodakao? Naš je.
Evo i dokumenata. Ima romb na košulji.
A šta vi imate? Đoku u gaćama. Ako predate ovog crvenog komandira
s dokumentima i oružjem, imaće drugačiji odnos prema vama.
Kuda da ga nosimo, tata? Nemci će danas-sutra zauzeti Moskvu.
Ako zauzmu Moskvu, nosićeš ga dalje.
Neću dozvoliti da sediš ovde, bez obzira što si mi zet.
A ovamo ćeš se vratiti... s Crvenom armijom.
Nemci.
Ej, kovaču, gospodinu natporučniku treba tvoja pomoć.
A, razumem. Slomilo se.
Iskrivilo se. Nećeš se baš navozati po našim putevima. Sad ću izraviti.
Radi. -Hvala, gospodine feldfebelu. Slobodni ste.
Razumem, gospodine natporučniče.
Gospode!
Dobro govorite naš jezik, g. oficiru. -Ne tiče te se i manje brbljaj.
Već su me izvestili o tebi. Da si kolhoznik, boljševik...
i da ti je zet u Crvenoj armiji.
Pogrešio je vaš feldfebel. Ne govari naš jezik. Kako da mu objasnim?
U kolhoz smo se svi zajedno uključili. A zet? Da, zet je u armiji.
Dobio je poziv i otišao. Još pre rata.
Boljševiče, a što ti... nisi otišao sa svojima?
A kuda da odem? Moj dom je ovde.
A gde ti je zet sada? -Ko bi ga znao. -Tiho!
Šta je to? -Pacovi.
Toplo im je ovde...
pa dolaze.
Da.
Pacovi.
Nećete se baš navozati po našim putevima. Odmah ću ispraviti.
Dižite se, za mnom.
Ustaj! -Šta je, g. oficiru? -Uza zid!
Šta misliš, jesu li naši daleko?
Ko zna. Mi idemo našima, a oni se udaljavaju od nas.
Baš nezgodno. Sve ovo vreme su nam bili pred nosom.
Odmah su pobegli, gospodine natporučniče,
čim ste ušli u kuću. Trebaju li vam moji ljudi?
Ne. Ćerka je rekla da ih je samo troje.
Pilot je teško ranjen i nemaju oružje.
Krećemo u zoru.
Eno ih.
Nema više tragova. Zameteni su. G. natporučniče, a da se vratimo?
Tu su negde. Ti idi 50 metara levo, a ti desno.
Ništa se ne vidi. Treba da pođemo napred,
da vidimo kuda dalje.
Ovo je sve kao u nekoj predstavi.
Ispred je šuma povijena vetrom. Oko četiri kilometra.
Ako je prođemo... stići ćemo tamo gde treba...
ako odmah krenemo.
Treba da se vratimo po kapetana.
Sranje, šta se desilo ovdje?
Treba bježati, ovaj Nijemac nije samo šetao ovuda.
Načisto sam propao s vama.
Predajmo ga Nemcima... pa će s nama ljudski postupati.
Gnjido, pokupio sam te, odveo tastu. Trebalo te odavno predati, gade.
Pogini sa svojim pilotom, a ja ću još da živim.
Druže kapetane!
Stoj! -Sve je u redu. Ja sám. -Uhvatio sam jednog.
Ko je pucao? -Ne znam.
Možda je on. -Nisam ja. Naš pilot je. Crveni.
Pokazaću vam.
Čujete li? To su naši. Vrlo su blizu.
Izdržite.
Uskoro će se smrknuti.
Jermjače... šta je kod tebe?
Nešto puzi. Ne vidi se je li zver ili Nemac. -Aha. Ili aligator.
Šta si stao? Uzmi Filipova i provjeri šta je tamo. -Razumem.
I šta je tamo? -Ne znam. Je li zver ili Nemac...
Naši, druže naredniče.
Hajde, prihvati.
Vuci.
Je li još živ? -Izgleda da diše.
Stigli smo. -Momče, siđi ovamo.
Rekao sam da ćemo stići...
Hajde! Pažljivo!
Daj bolničara! -Kasno je za bolničara.
Kapetan Komljev, pilot, gangrena oba stopala...
prostrelna rana desne potkolenice, razderotina na ramenu,
jednostrana upala pluća, delimične promrzline mekih tkiva. -To je sve?
Da. -Vodite me na obdukciju, ja sam hirurg, a ne patolog.
Ali srce mu kuca. -Da, ali svaki čas će stati.
Ne mogu više gledati kako mi umiru na stolu.
Došao si sebi, susede? -Vode. -A?
Daj da pijem. -Vode? Šta su ti doktori rekli?
Dobro, sačekaj.
Probudili ste se.
Evo vode.
Sestro!
Daj mi injekciju. -Nemamo. Moraš da istrpiš. -Sestro.
Izdrži, proći će.
I mene je isto... u početku ruka... baš bolela.
A šta da boli kad je više uopšte nema.
Rat je, majku mu! Ali slušaj, s druge strane, mogao si umreti. A živ si.
To je... kao druga šansa. Drugi život.
U redu je, u redu je.
Strpi se, izlečiće te.
Dečiji dom u Saratovu.
Nikolaj!
-Katkov! -Ja! -Kolmikov! -Ja!
Jevsejev! -Jevsejev je umro pre tri dana. -Fomarjev! -Ja!
Zaharov! -Ja! -Gotovo, drugovi. To je sve za danas.
Ranjene nosite ovamo.
Za avanturističku politiku hitlerovske klike, Nemci
plaćaju milionima ubijenih na sovjetsko-nemačkom frontu.
"Olja, voljena..."
Maj 1942. godine.
Ovo je za vas. Posle će vam doktor pomoći da probate.
Uskoro počinje koncert. Došla je Ničajeva. Obožavam je.
A da vas ipak odnesemo?
Dragi drugovi... -Idem.
...naša frontovska brigada moskovskog teatra, danas
će vam održati solistički koncert,
a otvoriće ga, naravno svima vama poznata,
zaslužna umetnica republike,
nosilac ordena, Nadežda Georgijevna Ničajeva,
u pratnji umetnica našeg teatra Lidije Makimove
i Olge Gončarove. Pozdravimo ih, drugovi.
Hvala.
Drugovi! Dragi moji!
Današnji koncert želim da počnem pesmom kompozitora Matvijenka,
na stihove Andrejeva "Sigurno ćemo se sresti".
I ti i ja verujemo u to,
predosećam da ćemo se
sigurno sresti,
samo da rat završi.
Sigurno ćemo se sresti,
samo da rat završi.
...sudbina će nas sačuvati od metaka,
sigurno ćemo se sresti,
silna je moja nada da ćemo se sresti.
"Šta je s tobom? A?
Zašto nisi pisao da dolaziš?
Ne možeš ni zamisliti kako je teško čekati.
Šta je s tobom?
Obećaj mi da ćeš se vratiti. Daj mi reč.
...sigurno ćemo se sresti,
kroz eksplozije se čuje pobeda.
U redu je, sve će se završiti,
iako je težak put do pobede.
Sigurno ćemo se sresti,
samo da rat završi.
Sigurno ćemo se sresti,
samo da rat završi.
Hvala! Hvala, drugovi! Oporavite se! -Hvala!
Dođite opet!
To ste vi. Gledala sam sve njene filmove. Neverovatna je, zar ne?
Maštam da vidim Nadeždu Georgijevnu u teatru, na sceni.
U pravom teatru. Da, zovem se Valja. -Vida.
Olga. Dođite u naš teatar.
Eto.
Preterali ste. Otvoriće se rane i sve će otići dođavola.
Zabranjujem vam da ustajete nedelju dana. Proteze u moj kabinet.
U celini nije loše. Tako ćete uskoro hodati brže od mene.
Doktore, hoću li moći da letim? -Teško.
Iako u Engleskoj ima jedan pilot bez obe noge. Kažu da leti s protezama.
Sigurno? -Jasno vam je da me Englezi ne obaveštavaju. Možda leti, možda ne.
Ja ću leteti.
Hvala vam mnogo za karte.
Zdravo.
Poznajete se?
Donela sam joj karte za teatar...
a vi ste ovde.
Znači, živi ste.
A kako onda...
Ne znam kako da kažem, Olja.
Idem.
Zbogom, Nikolaje.
A kapetan Komaljev uskoro će igrati fudbal s protezama. -Kako s protezama?
Nema noge? -Da. Zimus sam mu ih lično amputirao.
Ma, hajde.
I šta je bilo? -Otpustili su me.
Nije važno. Doći ću do Kalinjina.
Šta je ovo? -A?
Zdravo, dragi moji roditelji.
Kod mene je sve dobro. Tata, već samostalno operišem.
Ti, kao medicinska zvezda i general, možeš se ponositi sa mnom.
Čak sam uklonio slepo crevo. Zamisli.
I u ratu ima upala slepog creva. Nekom metak, nekome slepo crevo.
Čudno. Rat je pravi paradoks.
Kraj mene je ranjeni pilot.
Po medicinskim pokazateljima davno je trebao da umre, a živ je.
Zajedno smo i obojica smo živi.
A kako dalje, trudim se da ne mislim.
Zajedno smo i obojica smo živi. A kako dalje...
trudim se da ne mislim. Rat čini svoje, a ja svoje.
Čim me rasporede napisaću vam novu vojnu poštu.
Mnogo mi nedostajete.
Vaš Miša.
Da budem iskrena, ne mogu ga zamisliti u uniformi.
A nemam ni jednu fotografiju.
Druže vojni doktore, Dozvolite da se obratim?
Pitajte.
Jeste poludeli? Kako ćete leteti? Kako?
Ne može da hoda bez štapa, a hoće da leti. Isključeno.
To je apsolutno nemoguće. -Engleski pilot Daglas je leteo.
Izuzetak samo potvrđuje pravilo.
Da, ali taj izuzetak može da leti i obara nemačke avione.
Miša vas je spasio... da bi živeli.
Morate da živite.
Dugo.
Taj život ima cenu.
Kad sam puzao u šumi...
cilj mi je bio da preživim da bih se borio, da tučem fašiste.
Za mog mitraljesca, za Šatu. Za vašeg sina.
Za nju.
Zašto ćutite? Morate shvatiti.
Moj muž je pilot, a pilot treba da leti.
Stanite. Šta u stvari... Druže kapetane.
Poljski aerodrom lovačkog puka. Januar 1943. godine.
Zdravo, druže majore. -Je li devetka spremna? -Treba nam ulje i hladnjak.
Išao si u diviziju? -Polomio sam se. Nisam stigao.
Kažeš, nisi stigao?
A stigao si da piješ? Mašina ti nije gotova, a stigao si da piješ!
Nisam iz zadovoljstva. Celu noć sam hodao i proveravao
da momci greju motore. Smrzao sam se i tako sam se malo ugrejao.
Znači, idi u diviziju, radi šta hoćeš, ne znam.
Plači, ukradi, ali do večeras da bude...
Jesi razumeo? -Jesam.
Zdravo, druže majore.
Šta, slušaš romanse? -Ne, druže majore. Slušam razgovore. Presreli su naše.
Koje naše? -Pilota sa strelcem. Čini mi se da je "šturmovik".
Čini ti se? Kad ti se čini treba da se prekrstiš.
Verovatno su iz trećeg jurišnog puka. Neće dugo izdržati.
Eno ih.
Vidiš li mesera? -Krenuo je na manevar da nam uđe u rep.
Kapetane, nemamo čime da se borimo. Imamo za 2 rafala. -Treba da odemo.
Meser je blizu. Momci su već poginuli, avion je izrešetan.
Razneće nas! -Diži treću grupu.
Startuj motore!
Kapetane, nemam više municije.
Jeste čuli? Nemam više municije!
U kvadrantu smo, komandiru. Niko se ne vidi.
Produžite potragu. Naći ćemo ih.
Izgleda da smo ga se otarasili.
Eno mosta. Ostale su dve rakete. Možemo pokušati.
Kakav most? Bežimo odavde!
Nisam dobio naređenje da bežim, nego da uništim most.
Meser nam je na repu.
Eno ih.
Eto ti, majku ti tvoju!
"Peti, Peti", ovde "Prvi". Vraćamo se kući.
Jasno. Pijan je.
Nije pijan. -Kao da ne vidim, ne može ni da stoji na nogama.
On nema noge, nego proteze.
U sećanje na sovjetske pilote.
BELOUSOV LEONID GEORGIJEVIČ -Zbog požara pri sletanja zadobio teške
opekotine, radi čega su mu amputirane obe noge. 1944. vratio se u stroj
i oborio 3 neprijateljska aviona. Heroj Sovjetskog Saveza.
GRISENKO ALEKSANDAR IVANOVIČ - avgusta 1942. oboren kod Staljingrada.
Radi teškog ranjavanja amputirana mu noga.
Maja 1943. vratio se na front i oborio 4 neprijateljska aviona.
KISELJEV IVAN MIHAJLOVIČ - avgusta 1944. kod Kaunasa od pogotka
projektilom izgubio nogu, ali brzo se vratio u stroj kao komandir grupe.
Oborio je 12 neprijateljskih aviona. Heroj Sovjetskog Saveza.
KUZMIN GEORGIJ PAVLOVIČ - 1941. posle vazduše borbe kod Brjanska zarobljen.
Uspeo je pobeći iz logora i dospeo u bolnicu gde su mu amputirana stopala.
Vratio se u stroj, poginuo u borbi. Heroj Sovjetskog Saveza.
LEVICKI MIHAIL NIKOLAJEVIČ - jula 1942. oboren kod Rževa. Teško ranjen u nogu i
zarobljen. U logoru mu amputirane obe noge. Po oslobođenju vratio se u stroj.
LJUBIMOV IVAN STEPANOVIČ - oktobra 1941. oboren iznad Krima, teško ranjen.
Ostao bez levog stopala. 1943. vratio se u stroj i oborio 8 neprijat. aviona.
Heroj Sovjetskog Saveza.
MALIKOV ILJA ANTONOVIČ - avgusta 1942. oboren kod Rževa. Teško ranjene noge
uspeo da pređe liniju fronta i spusti avion bez trapa. Posle amputacije noge
vratio se u stroj i završio rat kod Berlina. Heroj Sovjetskog Saveza.
MARESJEV ALEKSEJ PETROVIČ - aprila 1942. oboren u rejonu Demjanskog kotla
u Novogorodskoj oblasti. U bolnici su mu amputirane obe noge. Februara 1943.
vratio se u stroj i oborio 10 neprijat. aviona. Heroj Sovjetskog Saveza.
SOROKIN ZAHAR ARTJOMOVIČ - 1941. svojim avionom udario neprijateljski, a onda
spustio oštećeni avion u tundri. Zbog promrzlina amputirana mu oba stopala.
Po povratku u stroj oborio 12 neprijat. aviona. Heroj Sovjetskog Saveza.
Adaptirao: vršanin**
Preuzeto sa www.titlovi.com