Be komentarų.
Ne, ji nekomentuos Džono skrydžio į kosmosą, nei dabar, nei vėliau.
Suktas klausimas. Be komentarų.
Palauk, tu dabar rimtai kvieti mane į pasimatymą?
Taip visai nedera.
Atsiųsk nuotrauką.
Gerai. Su žurnalistų užklausomis susitvarkiau.
- Viskuo pasirūpinta. - Ačiū.
Man nerūpi, ko griebsis Džonas, kad žūtbūt gautų dėmesio.
Aš pakilsiu aukščiau,
nes mes vykdome tikrą misiją, kuri padės daugeliui žmonių.
Burbuliukai iš ryto?
Pamėgink dar kartą.
Ką tik įsigijome pirmąjį viešbutį, kurį paversime „Erdve visiems“.
Tame gražiame istoriniame pastate gali apsigyventi virš 600 nelaimėlių.
- Už tai ir išgerkim. - Į sveikatą!
- Ką jūs darote? - Švenčiame.
Ne, nešvenčiame. Turim tiek daug darbo.
Nupirkti viešbutį - tik pirmas žingsnis.
Jis daugybę metų buvo apleistas.
Reikia sutvarkyti elektrą, santechniką, gauti leidimus.
Ten tiek asbesto, kad užtektų išžudyti visą armiją.
Mano vidurinėje mokykloje buvo asbesto, ir man viskas „grai“.
Tu ką tik pasakei „grai“?
Reikia viso šito atsikratyti ir pradėti nuo mano prioritetų sąrašo.
Taigi, prie darbo.
Tie keksiukai buvo skirti mano gimtadieniui.
Bus jubiliejus. Man sueina 30.
Gydytojai nemanė, kad išgyvensiu ilgiau 13-os…
Ši istorija atrodo gerokai per ilga, Einsle. Tavo laikas baigėsi.
Tą patį sakė ir gydytojai, bet štai, stoviu čia.
NEPAKANKA LĖŠŲ
AMERIKOS VERTYBINIŲ POPIERIŲ BIRŽA
PASIBAIGĘS TERMINAS PASKUTINIS ĮSPĖJIMAS
Gerai. Pavyzdžiui, dabar…
Gerai. Čia tavo kopūstų glotnutis su folio rūgštimi…
- …kad atjaunėtum. - Ačiū.
Skaniau nei įprastai.
- Kas čia per skonis? - Džino.
Būtent. Tą ir jaučiu.
- Bet žmonės atvyko… - Mėgstu „Jokio supratimo“.
Galiu kai ką dabar pasakyti?
Tu tikra Šer Horovic.
O Dieve. Tu teisus. Tęsk.
Pagalvok. Gyveni Los Andžele.
Turi geriausią stilių iš visų mano sutiktų žmonių.
Ir leidaisi į nuostabią, pasiaukojamą kelionę,
kad padėtum nuskurėliams ir baisuokliams.
O Dieve. Tikrai mane supranti.
Kam reikia tikrų santykių? Jie visi tiesiog prastai baigiasi.
Todėl atsižadu vyrų.
Kai žiūri romantinę komediją, žinai, kad bus laiminga pabaiga.
Ir vėl Sofija.
- Ji man atsiuntė PDF. Kas tai? - Pasakysiu, kas. Smurtas.
Sofijai tikrai reikėtų nurimti.
Ji turi išmokti atsipalaiduoti po darbo, kaip mes.
- Jos požiūris labai prastas. - Labai erzinantis.
Kas yra PDF?
- Žinai, ką reiškia PDF? - Ką?
Per daug falšyva, kai dėl visko būni teisi, Sofija.
Ir jūs tik pažiūrėkit.
Čia bus nuostabi erdvė mums. Čia tiek potencialo.
Ir tiek daug istorijos.
Ar žinojot, kad Betė Ford nuplėšė Laizos Mineli peruką šiame kambaryje?
Kelintą atvažiuos architektas?
Izaokas? Jis juda savo greičiu.
Bet geresnių už jį nėra.
Jis perdarė keturis mano namus, du lėktuvus
ir atnaujino Barbros Streizand požeminį prekybos centrą.
Mole! Labai atsiprašau, kad vėluoju.
Važiavau čia, o tada pamačiau tą seną,
nuostabią rotondą. Privalėjau nufotografuoti.
Gerai.
Ta rotonda ten stovės ir po susitikimo. Jūs vėluojate.
Taip, bet šviesa nebebus tokia pat.
- O Dieve. Tikrai gražu. - Turiu galvoje…
Kaip gyvas nesu matęs nieko gražesnio.
Labai atsiprašau dėl Sofijos asmenybės.
Gal jau pradėkime?
Atsiprašau. Per toli atsukau. Čia Dženiferės Aniston virtuvė.
Palauk, šaldiklyje yra sietynas?
Ir jis kabo ant vienos iš jos senų vestuvinių suknelių.
Baik.
Nebaigsiu. Čia ir bėda. Negaliu užbaigti, kai…
- kai pradedu. - Pradėkim?
Taip. Einam.
Taip.
Ką jis daro ir kodėl taip ilgai?
Jis semiasi įkvėpimo. Leisk jam dirbti savo darbą, Sofija.
Šie stiklai - nuostabus „art deco“ stiliaus pavyzdys.
Perskyros turbūt iš cinko.
Bet man labai patinka ši erdvės hierarchija.
Šį jausmą turime perteikti visuose kambariuose.
Norėčiau, kad kambariuose būtų
po atskirą vonios kambarį ir spyna duryse.
Ar galima? Ar tai patenka į „erdvės hierarchiją“?
Manau, šios patalpos gali būti ir gražios, ir funkcionalios.
Žmonės, kurie čia įsikurs, bus ilgai gyvenę be paprasčiausių patogumų.
Manau, prioritetas turi būti…
Tai manote, kad čia gyvenantys žmonės nenusipelno grožio savo gyvenime?
Ką?
Ne.
Aš visai ne taip sakiau.
Gerai, klausykit. Galit dėti chimeras ar ką tik norit.
Bet bent jau įtraukit būtiniausius dalykus.
Chimeros? Man patinka! Užsirašysiu dienoraštyje.
Esu tikra, kad turit dienoraštį. Turbūt odiniais viršeliais.
- Ne. Nes esu veganas. - Žinoma, veganas.
Stebiuosi, kad tiek laiko išlaukėt, kol apie tai užsiminėt.
Tęskime apžiūrą?
Gerai, nieko sau chemija?
Taip.
Ta įtampa, tie ginčai.
Pirmoji romantinės komedijos scena.
Taip, kaip smagu. Ir ačiū Dievui,
nes maniau, kad visą dieną praleisim kalbėdami apie seną pastatą.
- Ketinau pasidaryt sau galą, blemba. - Taip, ne.
Štai jis. Artūriuks!
Klausyk. Žinai, išgyveni
tą visiškai apgailėtiną vidurio amžiaus krizę?
Nepavadinčiau jos „krize“. Bet, taip, teisingai.
Nuostabu. Aš tau siūlau nuostabią galimybę.
Aš įsigijau
įdomios naujos kriptovaliutos, vadinamos Kreigo koinu.
Kreigo iš „k“ ir koinu iš „k“.
Galiu tau gauti, tarkim, penkias monetas už 10 000 dol.?
Hovardai, ar viskas gerai?
Man tik labai reikia daugiau pinigų.
Labai gėda gyventi su pussesere Mole.
Žinai, anksčiau svajodavau
vadovauti savo kompanijai. O dabar negaliu net savo kampo įsigyti.
Žinai, aš dabar nevilty.
Jergutėliau, žmogau.
Gal galim apsieiti be baltųjų žargono? Man ir taip negera.
Ne, kaip pasakysi, partneri. Atleisk.
Gal galiu tau padėti.
Aš buhalteris.
Galėčiau užmesti akį į tavo finansus.
O tokios baltaodžių pagalbos neatsisakyčiau.
- Gerai, brolau. - Ne.
- Ne? Negerai. - Ne.
- Negerai. Supratau.
Labas, Mole. Ar kilo minčių dėl mano atsiųsto PDF?
Atsisakau suprasti, kas tai.
Atėjome čia pakalbėti apie kai ką daug svarbesnio.
- Apie chemiją. - Apie ką jūs kalbate?
- Apie tave su Izaoku? - Ir kuo jis čia dėtas?
- Jis gan nuostabus, ar ne? - Protingas, talentingas, vienišas.
Bet vienišauja ne taip ilgai, kad pagalvotum:
„Ką?“
Gerai, supratau, kas čia vyksta. Nedomina.
Kaip galėtų nedominti?
- Jis toks gražus. - Sutinku.
- Gerai, žinoma. Jis tikrai išvaizdus. - Matai? Žinojau.
Ir dar pretenzingas, ir bjaurokas.
Bet tu taip pat! Tu bjauri. Todėl jūs - tobula pora.
Gerai. Nenoriu apie tai kalbėti. Aš pernelyg užsiėmusi.
Man susirinkimas. Judu turit eiti.
Sofija, mačiau, kad jis tau patiko. Tu ėmei nervintis.
Palietei plaukus.
Aš darau lygiai tą patį žiūrėdama, kaip Stenlis Tučis valgo kanolius.
Eikit iš čia tučtuojau.
- Labas. - Sofija.
Taip, lipu ant viešbučio stogo. Kur tu?
- Atvežiau planus, kurių tau reikėjo. - Taip, todėl ir skambinu.
- Tiesą sakant, neatvažiuosiu. - Kaip suprasti?
Liepei man atšaukti susirinkimus ir tuoj pat atvykti čia. Kas…
Čia viskas atrodo visai kitaip. Kas vyksta?
- Kodėl čia yra baras? - Baras?
Nežinau. Gal išgerk ir atsipalaiduok?
O Dieve. Tu viską surežisavai. Bandai mane supiršti, ar ne?
Man metas, Sofija. Pasidažyk lūpas.
- Padavėjas turi blizgesio. - Ne.
- Nenoriu būti supiršta. - Labas. Kas čia vyksta?
Molė liepė man užlipti į viršų. Sakė, iškilo architektūrinė krizė.
Nesu tikras, kas tai yra. Nemanau, kad tokios būna.
Ką tik kalbėjau su Mole. Ji neateis.
Tą patį ji padarė ir su manimi.
Ar tai yra tai, ką manau… Tai…
- Taip. Tai piršlybos. - Piršlybos.
Tik noriu pabrėžti, kad tai - ne mano sumanymas.
Gerai. Tikrai pabrėžei „ne“.
Atsiprašau. Tiesiog Molė yra linkusi nuolat…
Stebinti nejaukiomis,
bet labai prabangiomis situacijomis, kurių neplanavai?
- Taigi, senokai su ja dirbi? - Taip.
Gėrimų?
Turbūt tau reikia į darbą.
Negaliu atsisakyti nemokamos „Bordeaux“ taurės.
Žinai, kad tai - „Bordeaux“ vien pažiūrėjęs?
Dėl kvapų puokštės.
Ir dėl to, kad ant butelio užrašyta „Bordeaux“.
- Aš ne… - Štai… Ne, tai…
Turbūt galim išgerti po taurę.
Tada viskas bus baigta, ir gal Molė liausis.
Gerai.
- Panašu į planą. - Taip.
- Po tavęs. - Žinoma.
Gerai. Taigi, atrodo, kad kas savaitę išleidi 96 % uždirbtų pinigų.
Taigi, pažiūrėkim, ar galima kur nors sutaupyti.
Gerai. Man reikia griežtos meilės. Taigi, nesivaržyk.
Gerai. Iškart matau, kad moki abonentinį mokestį už 16 vaizdo žaidimų.
Teisingai. O dabar eikim prie to, ko man nereikia.
Gerai. Vis dar moki už porų terapiją,
nors judu su Tania išsiskyrėte prieš kelis mėnesius.
Jie su Džaredu dabar išgyvena nelengvus laikus.
Šiemet eini į tris Bijoncės koncertus.
Dėl savo sveikatos.
Jei negali sumažinti išlaidų,
gal reikėtų peržiūrėti savo turtą.
Neturiu turto, Artūrai.
Neturiu nekilnojamojo turto. Čia šuo ir pakastas.
Ne. Turtas gali būti bet kas. Mašinos, meno kūriniai ir panašiai.
Galėtume nuvažiuoti ir apžiūrėti mano seną sandėlį?
Gerai. Sandėlis teikia vilčių.
Tikiuosi, ten seksis daug geriau nei čia, nes kol kas…
aš nesužavėtas.
Kas?
Reikia pripažinti, kad Molė apie viską pagalvoja.
Čia viena iš mano mėgstamiausių dainų. Toni Brakston. O Dieve.
Iš kurios tu Niujorko vietos?
Kodėl manai, kad aš iš Niujorko?
Patikėk vyruku, turinčiu akcentą. Išsidavei.
Aš ne iš Niujorko. Aš iš daug geresnės vietos, aišku?
- Tikrai? Ir iš kur? - Iš Niuarko Naujajame Džersyje.
Iš Niuarko Naujajame Džersyje? Ten geriau nei Niujorke? Niuarke?
Taip, po galais. Aš Plytų miesto fanė. Turime Niuarko meno muziejų.
- Mes turim Ratgerso universitetą. - Gerai.
Be to, ten gimė Vitnė Hjuston ir Džeisonas Aleksanderis.
Taškas. Ką, po velnių, turi Niujorkas?
Tavo argumentai už Niuarką labai rimti.
Gali būti, kad tai pirmas kartas.
Gerai.
- Iš kur tu? - Iš Vemblio.
Tai tarsi Anglijos Niuarkas.
- Gerai. Kas Vemblyje? - Kas Vemblyje?
Patikėk manim, turim kulinarinių gardėsių.
„Burger King“. KFC. Turime „Taco Bell“.
Galiu kalbėti atvirai? Dievinu tinklinius restoranus.
Galiu kalbėti atvirai su tavim?
Iš esmės, visus mano projektuotus pastatus
įkvėpė „TGI Fridays“ Vemblyje.
Atsiprašau, tai banaliausias…
Gal dar taurę?
Išgersiu, jei tu gersi.
Žinoma.
- Gana. - Gerai.
Ačiū.
Sofija geria kavą.
Regis, kažkas vakar ilgai vakarojo.
Ką? Ne. Atsiguliau devintą vakaro.
Bet nemiegojai, tiesa? Nes Izaokas buvo…
Ne. Baik.
Visų pirma, Mole, nekrėsk man tokių šunybių. Nekenčiu staigmenų.
Supratau. Vis dar bandau tave pažinti.
Pripažįstu, mes gerai praleidom laiką.
Buvai teisi. Izaokas - geras žmogus. Ir juokingas. Bet…
Jo graži sėdynė. Tęsk sąrašą.
- Bet nieko nebus. - Kaip suprasti, nieko nebus?
Tos piršlybos buvo kaip iš laidos „Viengungis“.
Izaokas neprašė mano telefono numerio ar panašiai. Nemanau, kad jį dominu.
Liaukis. Jei jis tave domina, tada pakviesk jį į pasimatymą.
Ne. Man to niekad nereikėjo.
Ką? Nesi nieko pakvietusi?
Jokiu būdu. Pažiūrėkit į mane.
Fantastiški skruostikauliai, laimėtojos šypsena, kojos, plaukai.
Suprantat. Taigi, visada kviesdavo mane.
Visiškai suprantu.
Pažiūrėk į visus, dabar stovinčius virtuvėje.
Mes visi gražuoliai.
Tiesą sakant, skirkime minutėlę pasidžiaugti tuo, kokie gražūs esame.
Mėgstu mūsų asmenybes, bet dievinu mūsų išvaizdą.
Amen.
Formaliai, tai priekabiavimas.
Bet labai smagu girdėti.
Net ir mes, gražūs žmonės, kartais turime imtis iniciatyvos.
Tiesiog nusiųsk jam žinutę.
- Lengviau nebūna. - Ne.
Prašau. Duosiu tau jo numerį.
Žinai, ką? Mes net neturėtume darbe apie tai kalbėti.
Atsiprašau.
- Dievinu tavo burną. - Dievinu tavo burną.
Kas čia per daiktai?
Šiaip jau, nesuk dėl to galvos. Šita zona - neliečiama.
Čia tik imtynių suvenyrai.
Rinkau juos nuo vaikystės.
Tai nuostabu.
Ne. Jei nori paliesti, turiu pirštines.
Hovardai…
jaučiu, kad šie daiktai gali būti verti krūvos pinigų.
Net nepradėk.
Čia daiktai, kuriuos myliu labiau už viską pasaulyje.
Niekad neliepčiau tau parduoti dukters.
Be to, turiu juos daug ilgiau, nei tu turi ją.
Žinau, kad sunku, bet jei nori sukaupti lėšų,
turi pradėti kažką aukoti.
Gerai.
Aš tą padarysiu, nes esu suaugęs.
Bet tu neliesi mano „Funko Pops“ Mačo Meno.
Supratau. Neliesiu tavo „Pankų topo“ Mačo Meno.
„Funko Pops“ Mačo Meno!
„Pankų topo“ Mačo Menas.
Manau, mes sakom tą patį.
LABAS, IZAOKAI, ČIA SOFIJA.
Visiems labas rytas. Iškart pradėkime.
Gerai. Pirma tema. Nusiuntei Izaokui žinutę vakar?
- Neprisimenu. - Neprisimeni?
Gal ir nusiunčiau jam kelias žinutes. Jis neatsakė. Nesvarbu.
Nieko tokio. Turbūt turėtume baigti…
Ar tu ką tik pasakei „kelias žinutes“?
Taip, kelias žinutes. Gal net daugiau.
- Gal tris keturias. - Ne.
Tučtuojau duok telefoną. Turiu įvertinti žalą.
- Įjungsiu ekrane. - Ne. Tu turbūt…
Vargeli, Dieve, ne.
Žalia. Vien žalia. Ką tu padarei?
„Čia Izaokas, ar ne?
Gavau tavo numerį iš Molės. Molės Vels.
Iš darbo. Ar žinutės nuėjo?“
- O varge. - Man fiziškai bloga.
„Esi girdėjęs apie Maklmorą?
Jis neblogas. Beje, kiek tau metų?“
Mojuojančios rankos emodžis? „Ketvirtadienis yra mažasis penktadienis!“
Tada tavo bitmodžis su kirpčiukais
ropoja prieš kalendorių su užrašu „Ar jau penktadienis?“
Manau mes supratome.
„Dieve, žiūriu „Freižerį“. Tas tipas gan juokingas.“
Turi pranykti.
- Turi pabėgti iš šalies. - Jis teisus.
Jūs mane pastatėte į tokią padėtį. Sakiau, kad jis manim nesidomi.
Manau, turi jį surasti ir turi su juo pakalbėti.
- Ne. Pamirškim. Viskas baigta. - Ne!
Nebaigta!
Aš to nenoriu. Jūs geri žmonės.
Mieli žmonės.
Ir iš jūsų išeitų labai miela pora. O tikra meilė egzistuoja, aišku?
Aišku.
Tikra meilė egzistuoja!
Labai atsiprašau.
- Rašau Goranui. - Kas tas Goranas?
Jis iš mano apsaugininkų komandos.
Jis gali surasti bet ką pasaulyje.
Nesijaudink. Jis tarnavo Slovėnijos armijoje.
Aš jaudinuosi. Tai grubus privatumo pažeidimas.
- Kodėl ji išvis… - Mums nereikia to daryti.
Kiek tai užtruks, nes turim pradėti…
Jis „Pas Martį“. Centre.
Jis kur? Jis tiesiog bare?
Nori pasakyti, kas tas vyras švenčia po to, kai nusiunčiau jam 40 žinučių.
O, ne! Niekas taip su manimi nesielgia.
Surasiu tą subingalvį.
Einsle, vadovauji tu. Pravesk susirinkimą.
Gerai.
Pradėkim nuo apšilimo.
Jei galėtumėt būti bet kuriuo virtuvės įrankiu…
Būčiau plaktuvas.
Taip!
Noriu pasakyti, kad man tai išties patinka.
Kalbu apie kostiumus, minią. Smagu, kur bepasisuktum.
Artūrai, man patinka ta pirminė energija,
bet turi būti atsargus su tomis diržų kopijomis.
O Dieve! Trakas Harisonas! Traukitės, čia Trakas!
Taip! Kaip tu, brolau?
Ne. Ateik. O, seni. Myliu tave!
Aš didžiausias gerbėjas.
Vaikystėje žiūrėjau visus tavo mačus.
Netgi buvau 2004 m. Žvejų salėje San Pedre.
Kai iš pastato negalėjo iškrapštyti vanago?
Su kuo šįvakar susiimsi? Kas patirs Trako kumščio jėgą?
Manęs nekviečia jau kelerius metus.
Ką? Bet žmonės tave myli.
Jei atvirai, tavo kūnas vienas geriausių, kokius man teko matyti.
Ačiū, žmogau. Bet, žinai, tie rėmėjai,
jie sako, kad pasenau. Jie nenori matyti mūsų, senukų.
Panašu į mano dukrą su jos draugais.
Artūrai!
Prašau, nedaryk man gėdos mano didvyrio akivaizdoje.
Trakai. Prašo autografų. Gerai?
Malonu susipažinti.
- Malonu, Trakai. - Turiu grįžti ten.
Kam pasirašyti?
Taigi, dabar elgsiesi taip, tarsi filmuotumeis alaus reklamoje?
Klausykit.
Nuostabu matyti, kad tiek daug mūsų susirinko
į Denio gimtadienį, jam būtų suėję 35-eri.
Prieš penkerius metus netekome vieno iš geriausių mano sutiktų žmonių.
Bet tai nereiškia, kad negalime atšvęsti
vieno iš nuostabiausių mano sutiktų vyrukų.
Jis…
Jis mano širdy buvo ir tebėra brolis.
PATVARKYK JĮ
Gan miela, ar ne?
1992 m. „Hasbro“ Breto Hardo naujutėlaitė kortelė.
Gerai. Turbūt paimsiu.
Ne, su tokiu nusiteikimu - ne. Dink iš čia.
Hovardai, liaukis. Turi kažką ir parduoti.
Gerai.
Žmogau, negaliu patikėti, kad šįvakar nepamatysiu Trako imtynių.
Jis - Pietų Kalifornijos legenda.
Akivaizdu, kad jis tebeturi daug gerbėjų.
Tokie kaip aš, mes sumokėtume kiek reikia, kad pamatytume jo imtynes.
Ištisas valandas plepu „Reddit“ tinkle su draugais
apie senąsias legendas, kaip jis.
Ekskaliburas, Bibojus, Rikis Rejesas, Žmogus Tornadas.
Taip išstumti vyruką iš ringo,
koks talento švaistymas.
Tie rėmėjai kvaili. Jie net nesusirenka pinigų nuo stalo.
Sveiki, pone. Gal norėtumėte įsigyti brangių mano širdžiai daiktų?
SU GIMTADIENIU, DENI!
Ir negaliu važiuoti ta gatve Pasadinoje
negalvodamas apie Denį.
Ir tą violetinį švarką.
Jūs žinote, apie ką aš kalbu.
Ilgiuosi tavęs, biče, blemba.
Nežinau, ar dera…
Ne, prašau. Denis norėtų, kad visi ką nors pasakytų.
Ar ne? Tiesą sakau?
Žinoma.
Sveiki.
Ką galiu pasakyti, kas dar nebuvo pasakyta?
Istorija apie tą švarką…
Man ji patiko. Sutinku. Tai bent buvo laikai.
Man jo labiausiai trūksta dėl…
tiesiog dėl visko.
Viso paketo.
- Tų Pasadinos laikų. - Taip.
Visų istorijos nuostabios. Visų.
Bet Denis nenorėtų, kad visą vakarą plepėtume ir žliumbtume,
- tiesa? Jis norėtų, kad švęstume. Taigi… - Taip.
Pašėlkim už Denį!
Gerai.
Labai atsiprašau, kad įsibroviau į tavo draugo atminimo gimtadienį.
Gal juokauji? Deniui būtų labai patikę.
Kad ir kas tai buvo… Visa tai…
Tai, ką tu padarei.
Tai būtų tapusi mėgstamiausia Denio vakaro dalimi.
Džiaugiuosi, kad pagerbiau jo atminimą.
Klausyk. Tai ne bėda, bet… kodėl tu čia?
Norėjau pakalbėti apie žinutes, kurias vakar tau siunčiau.
Žinutes?
Turbūt nusiuntei į mano darbinį telefoną.
Ar viskas gerai?
Ne. Viskas gerai. Jokių problemų.
Bet tu tikriausiai norėsi išmesti darbinį telefoną ir įsigyti naują.
Tiesą sakant, gal atiduok jį man? Aš jį išmesiu.
Taip, aš tau jo neduosiu.
Gerai. Tai kvailystė.
Atsiunčiau kelias žinutes.
Daugiau nei kelias. Pamaniau, kad anądien mes atradom bendrą kalbą,
mane truputį nustebino, kad nenorėjai pratęsti pokalbio.
Aš puikiai praleidau laiką. Ruošiausi tau parašyti.
O tada pagalvojau, ji turbūt nori tik darbinių santykių.
Todėl… Man tinka.
Palauk. Nenorėjai peržengti mano ribų?
Iš kur tu atsiradai?
Sakiau. Iš Anglijos Niuarko.
Taip.
Žmonės. Padainuokim Deniui.
- Dainuojat karaokę? - Taip. Denis dievino karaokę.
Taigi… Nori pasilikti?
Noriu padėti juos į rūsį, kad jie žiūrėtų į mane.
Taip.
Žinai, ką? Manau, paimsiu visus.
Norit paimti viską? Visas figūrėles?
Taip.
- Gerai. - Ačiū, Trakai.
Hovardai, stok. Palauk. Neparduok savo kolekcijos.
- Tai tu liepei man ją parduoti. - Žinau. Klydau.
Neparduok.
Tą man ir tereikėjo išgirsti.
Pardavimas atšauktas. Dink iš čia, sumautas iškrypėli. Jėzau.
Hovardai, duosiu tau pinigų.
Ne. Neduosi. Nepriimu išmaldos.
Ne. Kalbu ne apie išmaldą. Tai investicija. Į tavo naują kompaniją.
Apie ką tu kalbi?
Turėtum įkurti imtynių lygą
Trakui Harisonui ir visiems kitiems vyrukams.
Tegul jie vėl žengia į ringą.
Gerai. Tai tu tik nori, kad įkurčiau visą lygą?
Nori būti verslininku? Tai tavo šansas.
Niekas geriau už tave to nepadarys.
Pažįsti šį pasaulį geriau už visus.
Tu taip aistringai jį myli. Ir tu gali tai padaryti.
Turiu galvoje…
- Turbūt tai įmanoma. - Taip.
Tereikia išsinuomot Užsienio karų veteranų salę ir pranešti žmonėms forume.
- Taip. - Tada galėčiau parašyti siužetus.
Siužetus?
Gerai. Turime apie daug ką pakalbėti, bet, žinai, bus truputį rizikinga.
Tu įsitikinęs, kad man pavyks?
Klausyk. Savo liūdnos vidurio gyvenimo „kelionės“ metu
išmokau pasikliauti nuojauta.
O nuojauta man liepia statyti už tave.
Kaip miela.
Tokiu atveju, mielai priimsiu tave
- ir tavo nuojautą į valdybą. - Gerai.
- Bet balsavimo teisės negausi. - Ne. Suprantu.
Gerai. Dabar padėk man sukrauti daiktus.
Turime išnešti juos iš čia, kol neatėjo daugiau tų iškrypėlių.
Apkabinsiu tave. Gerai.
Negali taip apkabinti Trako, o manęs - ne.
Neversk uždaryti dar vienerių durų
Nebenoriu, kad skaudėtų
Lik mano glėbyje
- Jei drįsti - Taip!
Ar privalau įsivaizduoti tave glėbyje?
Nepalik manęs
Ne, ne, ne, ne, ne
Neturiu nieko, nieko, nieko
Jei neturiu tavęs, tavęs, tavęs
Vitnė Hjuston, Plytų miesto karalienė. Nagi, kartu.
Permatai kiaurai
Mano širdį
Griauni mano sienas
Savo meilės jėga
Nežinojau
Tokios meilės, kokią pažinau su tavim
Sofija pakvietė Izaoką į pasimatymą, ir jis sutiko.
Taip! Mums pavyko. Mes profai.
Ypač tu.
Padedi žmonėms, padedi draugams. Šaunuolė, Šer.
- Ačiū. Ir man dėl to labai gera. - Taip ir turėtų būti. Žinai, ką?
Mes atšvęsime, paruošiu mums glotnučių su džinu.
- Valio! - Ne jis?
Ne.
Tu sakai, kad aš tau brangus?
Džošai.
Išvertė Sandra Siaurodinė