En dag ber de deg fortelle om hvordan verden ble reddet.
De vil gjerne vite hvordan vi fant våre helter og kjempet imot.
Men for å forklare det, må du fortelle om hvordan det var før.
Du er for ung til å kunne huske hvor grønn verden var.
Hvor lys og full av håp den var.
Og om hvordan vi var helt blendet av vår lykke -
- og ikke kunne se mørket som var begravet rett under oss.
Og da det endelig viste seg, hadde det bare ett mål:
Å utslette alt som var godt.
Først kjempet mennene imot, for det er det menn gjør.
Vi kjempet, vi blødde, vi tapte.
Så våre mødre, koner, døtre og søstre grep til våpen.
De tok på seg Kodiak-uniformen -
- og gjorde klart at vi ikke kunne tape denne krigen.
Kommandør.
- La dem gå. - Kommandør.
Kommandør.
- Kommandør. - De har min støtte.
Lenge leve Kodiak.
Du har min støtte, kommandør.
Vi støtter deg, kommandør.
Innta stillingene.
Fyr!
KATASTROFEN RYKKER SØROVER NESTEN 100 000 DØDE
GLOBAL OPPVARMING SPREKKEN
Verden har blitt knust så mange ganger -
- og årsakene var alltid forskjellige.
Noen ganger kom de fra rommet, andre ganger fra under jorden.
Noen ganger skyldtes det mennesker. Noen ganger dyr.
Andre ganger hadde ikke årsaken noen form.
En bakterie. En sykdom. En energi.
Men de bringer død med seg. Døden er der alltid.
OVERBEFOLKNING
Men etter døden følger alltid en gjenfødelse.
Utslettelse gjennom fornyelse.
Da den første sprekken åpnet seg for 15 år siden -
- begynte denne eldgamle syklusen på nytt.
For sprekken hadde alltid vært der.
Moder Jord hadde bare begravet den dypt, dypt ned for å beskytte oss.
For å beskytte sine aller kjæreste skapninger.
- Og så ... - Hugget vi skogene. Smeltet isen.
Så åpnet sprekken seg og knuserne slapp løs. Bla, bla, bla ...
Unge dame, hvem er det som forteller historien?
Du har fortalt den en million ganger, far.
Jeg vil ha en historie om Kodiak.
Du fikk en i morges, så hysj... Hvor var jeg?
- Ødeleggelsen av taigaskogene ... - Kodiak.
- Eller vi kan ta matematikk. - Kodiak.
- Vi tar algebra. Eller fysikk. - Kodiak.
Ok. Stillhet nå.
Willa vinner igjen.
Dette er historien om -
- hvordan Kodiak drepte hundre knusere -
- med ett hugg med sin mektige øks.
Det var et år etter at sprekken var åpnet -
- og våre tapre tropper var forsamlet i Glasgow til sitt første angrep.
Nettene var lange, våte og forblåste.
Bare disse historiene holdt folk i gang.
Min far er den fødte historieforteller.
... med knivskarpe tenner.
Han sier at våre historier er like viktige som våpnene våre.
Særlig nå.
Historiene gir oss som er igjen litt håp.
De inspirerer våre krigere -
- som moren min, til å fortsette kampen.
Ute i det våte mørket ...
Han forteller meg dem ikke for å skremme meg -
- men for å minne meg på at jeg en dag skal fortelle en historie.
Historien om hvordan vi kom oss vekk fra mørket og døden.
Og fant lyset.
De var klare til kamp.
- Var det blomster på øya? - Ja, det var det.
Tusenvis av røde, lilla og gule blomster.
Fargene var helt utrolige.
Øya var full av lys.
Det var så vakkert.
- Som i Himmelen. - Himmelen?
Slapp av. Det låter som om det er nærmere enn det er.
- Var det dyr på øya? - Den gangen? Veldig mange.
- Kanskje det fortsatt er dyr der. - Kaniner?
Kaniner og fugler og grevlinger.
Ok, bursdagsjente.
Nå pakker jeg inn noen presanger.
- Mor? - Ja, gullet?
Må du dra bort igjen?
Hør etter! Gå hjem til deres blokk, og avvent instrukser.
Dette er ikke en øvelse. Gjentar: Dette er ikke en øvelse.
Gå hjem til deres blokk. Øyeblikkelig.
Hør etter!
Nå må du ønske deg noe.
- Gratulerer med dagen, vennen. - Takk.
Vær så god.
- Så fin den er, mor. - Og den er varm.
Det er kaldt der. Hun vil trenge den.
"Der"?
- Hvor skal vi hen? - Ok, nå er det min tur.
Ok. Jeg vet at du ikke er min lille Willa Gorilla mer ...
- Far, jeg er 15 år. - Ja, men du har aldri hatt en.
Så jeg tenkte ...
Du er så søt. Jeg elsker ham.
- Hva er det? - Det er en hund.
Helen Travis i blokk 9 lager dem. Overskuddet går til veteraner.
Kanskje vi gir deg en ekte en, en vakker dag.
- Hva heter han? - Han er jo din nå. Du døper ham.
Tiden er inne, frue.
- Fem minutter. - Ja vel.
Willa. Pakk den. Bare det viktigste. Klær, støvler, termos. Ok?
Og han også.
- Hvor lenge skal vi være borte? - Bare pakk, Willa.
Men far ...
Bare det viktigste.
MONSTRE
- Skatt. - Ok. Jeg er ok. Jeg er ok.
Min elskede.
Du lukket sprekken. Jeg forstår det ikke.
Når én lukkes, åpnes en annen.
Vi kan ikke holde dem unna lenger.
Vi mistet den 8. bataljon for to timer siden nær Coventry.
Herregud.
Det er 15 veteraner bare i denne blokken.
Vi kan fortsatt slåss.
- Det gjorde dere. Dere har slåss. - Jeg kan slåss igjen.
Hør her. Hvis du får ett bitt, eller bare en liten rift ...
- Og det sier du. - Det har gått 72 timer. Jeg er ok.
Du er ikke fullstendig immun, uansett hvor drittøff du er.
- Å, så du syns jeg er drittøff? - Ja.
Generatoren er død. Det var det.
Hei, vennen. Så, så. Det er ok.
Det skal gå bra.
Det er ok.
Denne veien. Fort!
Gå til den siste lastebilen. Nå! Gå!
- Hvor nære er de? - Åtte km nord.
- Hybrider? - Selvsagt.
Og kommer du deg ikke inn der nå, så blir du til en av dem.
- Denne kjører til Mercy Bay, hva? - Ja.
Inn med deg. Jeg må være foran og lede konvoien.
- Vi ses når vi er framme, ok? - Mor ...
- Hvor skal vi hen? Far, hvor ...? - Et trygt sted. Kom.
Jeg blåser i hvem din kone er.
Hvis du så mye som nyser eller hoster ...
Hvis det skjer med meg, så skyter jeg meg selv.
Raska på!
Lukk øynene.
Vet du hvorfor menn blir infisert og ikke oss?
- DNA, hva? - Fordi vi ikke har tid til sånt vås.
Dere er ikke totalt immune, uansett hvor tøffe dere tror dere er.
Nei, det er det ingen som det er. Alle kan bli infisert.
Mannens hjerne er enkel. Synapser i rette linjer.
Enveiskjørte veier. Infeksjonen brenner raskt gjennom dem.
Våre synapser er som edderkoppspinn, som fyller hele hjernen.
- Og som krysser seg selv. - Vi er mer komplekse.
Nemlig.
- Er min hjerne mer kompleks? - Du er en tenåringsjente.
Du er nær umulig å ødelegge.
Klare til kamp.
- Som Kodiak. - Hva er det med Kodiak?
Han er ikke kvinne. Han har drept over 100 knusere.
- Han må ha blitt såret. - Kodiak kan ikke bli infisert.
Jeg har hørt at han er halvt knuser.
100 knusere? Jeg har hørt det var 300.
- Tallet er likegyldig. - Kjælebjørnen hans drepte 50.
Kjælebjørn? Kodiak er en bjørn. Se på våpenskjoldet.
Han fikk navnet sitt fra bjørnen. Han fant den som unge i Anchorage.
Min far har slåss ved hans side.
Hvis jeg hadde en krone for hver mann som påstår det ...
- Si noe til dem. - Det er ikke viktig.
- Det var under den skotske blitzen. - Ingen kom uskadde derfra.
Nemlig. Ingen.
Har Kodiak en bjørn? Det har du aldri fortalt meg.
Det spiller ingen rolle. Det er bare historier.
Men han slåss som en bjørn. Sånn skal vi også slåss.
Med alt vi har.
Jeg tror jeg vil kalle ham Bjørn, for han slåss sammen med Kodiak.
Velkommen i familien, Bjørn.
Vi er snart framme, gullet mitt. Prøv å sove litt nå.
- Hvorfor har vi stoppet? - Knusere! Knusere!
Retrett! Retrett!
Bli i bilen.
Pass opp!
Løp, løp, løp!
- Denne veien. - Far.
Kom her! Ned. Ned!
Kom igjen, nå.
Opp, opp!
Under. Kom igjen.
Nei!
- Mor! - Kom.
Kom. Jeg har deg.
Du er ok nå.
Det var den siste. Kom.
- Hva skjedde? - De angrep før vi kunne reagere.
De var tre. Få folk vekk fra veien og inn i skogen! Det er tryggest!
- Dere hørte henne. Vekk fra veien! - Inn i skogen! Fort!
Kom nå.
Få folk vekk fra veien!
Hvor lang tid har jeg? Fem, ti minutter?
Det er forskjellig for alle. Jeg blir hos deg til det er over.
- Vi er i sikkerhet her. - Ansiktet ditt.
Det er ok. Det er fra et menneske, ikke en knuser.
- Det er ikke så langt. Mercy Bay ... - Vestpå. Kanskje 4-5 km.
- Vi er fremme ved daggry. - Kan du løpe?
Vil du løpe om kapp?
- Ta våpenet mitt. - Nei, det kan bare sinke dem.
Hør på meg. Vi skal nok klare dette, men du må ikke stoppe.
Du kan godt være redd, men det må ikke stoppe deg.
La frykten drive deg fremover. Forstår du?
Jeg elsker deg, Willa. Jeg er nødt til å bli her.
- Mor ... nei. - Jeg må bli og slåss.
- Du sa vi skulle dra sammen. - De trenger meg.
Du sa "vi". Du sa "vi".
- De trenger meg. - Jeg trenger deg.
Jeg trenger deg. Vær så snill?
Hybrider. Det er hybrider. De kommer.
- Vi holder dem tilbake. Gå nå! - Kom igjen.
- Av sted. Gå, alle sammen! - Nei, mor! Nei!
Bli med!
- Ikke den veien. - Hva?
- Men far, vi må bli med dem. - Nei. Løp!
Gjør det.
- Fortsett. Vi er der snart. - Hvor mye lenger er det?
Husker du historiene om før du ble født?
- Om mors og mine fisketurer? - Da det fantes fisk?
Jeg trodde du fant på dem.
Vi tar den.
Den er liten, men den er sjødyktig.
Den er ikke så liten. Vi kan ta med et par stykker.
- Dette er vår vei, ikke deres. - Men vi kan hjelpe.
Willa, dette er bare vår vei. Vi kan ikke tenke på andre nå.
Kom.
Er det ikke sånn verden knuses?
Kom igjen. Løsne tauet.
Hei!
- Er det din? - Nei. Vi bare leter etter mat.
Det er din båt.
- Ok, det er vår båt. - Og dere skal få meg vekk herfra.
De er på vei. Kom igjen. Få den på vannet.
Vi kommer ikke langt uten bensin.
Tror du jeg ville etterlate den her med full tank som folk kan stjele?
Nei. Motoren er helt tørr.
Hvor faen er bensinen?
I bagasjerommet på en bil rett her borte.
Ok. Kom igjen. Kom igjen.
Willa, bli her. Bare bli her.
- Kom igjen. - Ok.
- Er du alene? - Nå, ja.
- Har du tenkt på hva det betyr? - Hva da?
At vi kan bli rammet.
Ikke våre søstre, mødre og døtre.
Noen kvinner har blitt rammet. Det er den mannlige biologien.
- Det angriper Y-kromosomet ... - Vi er onde. Det er derfor.
Verden ville ha hevn, og den visste hvem som hadde skylden.
Noen ting kan ikke vaskes bort.
- Åpne den. Åpne den. - Jeg skal finne nøkkelen.
- Kom igjen. Vi drar. - Hva med mannen?
Han stakk av. Kom. Hjelp meg.
Når jeg sier fra. En, to, tre.
ET ÅR SENERE
Hva sier du, Bjørn? Skal vi ha litt frokost?
Hold deg fast, Bjørn. Vi er snart oppe.
Beklager, fru terne. Jeg tar bare tre. Du får se.
Det er ikke så ille å bare ha en.
Ikke noe i fellene?
Hva?
Du er alltid glad når snarene er tomme.
- Det er ikke sant. - Vi må jo spise noe, Willa.
Ikke bare hermetiske bønner og småtteri fra hagen.
- Og du trenger protein. - Det gjør du også, bønnestengel.
Se.
- Jeg sa det var for farlig. - Det er lett, far.
Bli ikke overmodig nå. Hvis det skjer deg noe ...
Ok, inn med dem. Vi spiser dem når jeg er ferdig.
Legg på litt ved. Tørr ved. Med våt blir det bare røyk.
Hvorfor får ikke jeg hugge ved?
Jeg kan svinge en øks som Kodiak som hugger av en knusers hode.
- I motsetning til deg. - Jaså, tror du det?
Vil du trene meg?
- Ok, la meg se. - Ok.
Kom igjen. Vis meg hvordan du svinger det sverdet.
Vinner du, må du kløyve resten.
Kom igjen.
Du er ikke klar ennå, Willa. Du må trene mer.
Bra. Til å tenne opp med.
Så du hva som skjedde da du gikk på meg rett forfra?
Jeg finta, du fløy forbi, og jeg kom bakfra, så jeg hadde fordelen.
Men slapp av. Jeg skjærer et nytt til deg.
Bær inn litt ved nå, ok?
Dagens rett: Terneomelett ...
... med grønne bønner.
Kom og spis.
Hva gjør du?
Jeg liker måten hun gjorde det på.
Kan du hjelpe meg?
Ok, jeg kommer.
- Har hun lært deg det? - Nei, jeg så henne gjøre det.
Som du lærer av å se meg jakte, løpe, klatre og slåss.
Og overleve.
Når krigen er over ... kan du lære resten.
- Hva er resten? - Å leve.
- Hvordan kan hun gjenkjenne meg? - Det har bare gått et år.
Bare? Hun ville ikke gjenkjent meg på gaten.
Jeg tror du overdriver litt.
Tror du hun har møtt Kodiak?
Selvfølgelig. Hvorfor ikke?
Er hun sammen med Kodiak, er hun i sikkerhet.
Ok.
Hva sier du?
Det ser helt ut som sånn som hun gjorde det.
Takk.
Kan vi spise nå?
Ok, bare én, og så skal du spise, ok?
Én historie, og så spiser vi.
Dette er historien om -
- da Kodiak var lengst oppe i nordtraktene.
Han samlet ved til den lange, kalde vinteren i vente.
Når Kodiak samler ved -
- er det ikke som når vi samler pinner og drivved. Nei da.
Han kunne felle et helt tre med øksen sin.
En hel skog.
Og hver gang han svingt øksen -
- låt det som et tordenbrak.
Han laget øksen sin selv -
- av en gammel engelsk eik, som var rammet av lynet.
Han smidde hodet av stål fra en gammel walisisk mine.
Hard som diamant. Uforgjengelig.
Den dagen han dro tilbake til leiren sin -
- hørte han noe ingen andre hadde hørt før.
Han var den første som så den. Sprekken.
- Og ut av den kom det ... - Knusere.
- Men han var ikke redd? - Selvfølgelig ikke.
- Han var klar til kamp. - Ja. Og han kjempet.
Og han drepte hundre knusere med ett øksehugg.
Faktisk var det én knuser.
Men det var den første. Og det kom mange flere etter det.
Men det var den første, og vi fant ut at for å drepe dem ...
... må man hugge av hodet.
- Halshugning. Ikke noe annet virker. - Det er andre måter.
Kuler funker, men ikke like bra.
Det sinker dem, men det dreper dem ikke. Ferdig. Nå skal vi spise.
- Disse historiene ... - Ja?
Om Kodiak ...
- Du kan dem så godt. - Det gjør alle foreldre.
- Er du sikker på ...? - Hva da?
... at du ikke er han?
- Willa. - Det låter som deg.
Sterk. Mektig.
- God med en øks. - Herlig, bare fortsett.
Vi gikk i kamp vel vitende om at det var en kjempe der med en øks -
- skapt av lynet, som kunne skjære gjennom knuserne som smør.
Kodiak gir oss håp. Hvis han kan redde denne verden fra å knuses...
Da kan kanskje du det også.
Fordi han er deg.
Willa, disse historiene er viktige.
Vi må fortelle om hvordan sprekken åpnet seg.
Om at knuserne kom, og så hybridene. Og om hvordan vi ikke ga opp -
- kjempet mot dem, og fant vår helter.
Og en dag, når verden er ...
... lys og grønn og levende igjen -
- så drar vi tilbake.
- Tror du på det? - Ja.
Hvorfor?
Fordi når jeg ser på deg, blir jeg minnet på det.
På hva?
Håpet.
Ja. Og nå må du spise.
Du sa det var kaniner her før. Stemmer det?
Ja. I hundrevis.
Det er så kaldt her.
Tror du hun kan holde varmen, Bjørn? Nei, hun har ikke pels som deg.
Jeg vet jo at hun er i krigen -
- men hvor hun enn er ...
... så håper jeg hun kan holde varmen.
- De kan ikke se oss, vel? - Nei. De ser ikke som oss.
Jeg tror ikke de har øyne. Men de har sanser som vi ikke har.
Og hybridene, de bruker knuserne som sine øyne og ører.
De er forbundet på en måte. Hjerne til hjerne.
Men de vet ikke at vi er her, vel? Her på øya?
Hvis de visste det, min kjæreste, så var vi ikke her.
- Hva med landminene? - Det er bare for å være sikker.
- For å stoppe knuserne? - For å stoppe hvem som helst.
Her, spis. Du trenger energien.
Hvorfor vil de skade oss hvis vi ikke har gjort dem noe?
Kan du huske da du lærte om insekter, om maur?
Om at de dreper veps som prøver å trenge inn i maurtuen?
Kanskje er det det. De tror vi er veps som vil invadere deres hjem.
Og så eliminerer de trusselen. Oss.
Det er vårt hjem også.
Det er det. Det er det.
Så vi må heller være klare til å kjempe for det.
Er du klar til å kjempe, rekrutt?
33 sekunder.
Kan du ikke høre dem? Knuserne kommer.
- Hva gjør du når hornet låter? - Løper til hytta.
48 sekunder. Hvilken vei fra klippene til hytta?
- Nordover! - Hvor langt?
650 meter!
Fortere, rekrutt. Kom igjen! Løp fra knuserne!
Hybridene kommer! De kommer etter din lille hund.
"Redd meg, Willa!"
- 59. Hvilken vei til båten? - Østover ... nei, sørover!
De er like i hælene på deg. Kom igjen nå, rekrutt.
Knuserne kommer. Kom igjen. Du er nesten framme.
1 minutt og 10 sekunder. Hvordan dreper man en knuser?
- Hvordan dreper man en knuser? - Halshugging.
- Og en hybrid? - Halshugging.
- Det holder ikke. - Hjernen.
Hjernen må smadres!
1 minutt og 22 sekunder.
Ikke dårlig.
Men du kan gjøre det bedre. Kjenner du det, rekrutt?
Krigersmerter.
- Ok, hva nå? - På plass.
Klar.
Kom igjen, rekrutt!
Jeg vet det, Bjørn. Han er et monster.
Belønningen din.
- For ikke å dø? - For ikke å gi opp.
- Det er ikke et insekt, vel? - Bare det var det. Mer protein.
- Hva er det? - Jordbær. Smak på dem.
De har alltid vokst vilt her. Jeg trodde de døde -
- men denne øya er noe spesielt.
De klarer seg merkelig nok.
- Skal vi dele? - Nei. Du skal ha alle.
- Jeg har spist dem før. - Ok.
Nei, bare det røde.
Ja.
Livets små gleder.
- Det var mange i gamle dager. - Jordbær?
Gleder.
Mor ...
Da vi giftet oss, like før du ble født, før sprekken -
- var hennes eneste ønske til bryllupet en jordbærkake.
- Hva er en jordbærkake? - En gul, søt kake med pisket krem.
- Og massevis av de der. - Massevis?
- Likte hun dem? - Likte? Hun spiste hele kaken.
Det var ikke en smule igjen til oss andre.
Hun var ...
Hun var festens midtpunkt.
Det har hun alltid vært. Og hun elsker jordbær.
Som deg, åpenbart.
Dø, knuser, dø!
Hvordan dreper man en knuser, Bjørn? Nå, ok.
Jeg sa jo at hodet må av. Nå er vi der snart.
Ikke mere klaging nå, Bjørn, over regnet og kulden.
Tenk at han tror at jeg ikke er klar ennå.
"Du er ikke sterk nok, Willa. Til å slåss."
Til å slåss som mor gjør.
Nei. Han tror bare jeg ikke kan gjøre det han gjorde mot den mannen.
Men jeg kan faktisk slåss, hvis det er nødvendig ...
Hei!
Nei, nei, nei. Stopp! Stopp!
Ikke rør deg! Stopp! Slutt å bevege deg!
Stopp! Stopp! Stopp!
Stopp!
Ok. Det er ok. Du må bare ...
Det går bra nå.
Ikke rør deg. Bare gå et skritt tilbake.
Se på beina mine, ok? Du tar ett skritt.
Ok. Og så ett til.
Ok. Ikke rør deg.
Vi går bort litt, sånn. Ok.
Ok. Det er ok.
Det er ok.
Vil du fortelle meg hva som har skjedd?
Er du alene?
Er det noen der ute?
Alle sammen.
- De er der ute alle sammen. - Nei, det er ok.
Nei da. Det er ok. Det skal gå bra.
Nei, vet du hva? Jeg ...
Nå skal du inn å få varme i deg. La oss komme oss inn i varmen.
Ok. Det er ok.
Det er ok. Ta hånden min, så går vi inn her.
Ok. Bare litt lenger inn.
Bli her.
Jeg lager et bål, ok?
La oss få deg varm nå.
Vær så god.
Drikk noe. Du må være tørst.
Du blør.
Jeg må ha slått hodet på båten.
Hvilken båt?
Vi var på vei til min bestemors hus lenger oppe på kysten.
Det skulle være tryggere der.
Noe kom opp nedenfra.
Det kantret båten.
Faren min. Broren min. Vi falt i vannet alle sammen.
Vi visste ikke at de kan svømme, og den var stor.
Du er i sikkerhet nå.
Jeg heter Willa.
Hva heter du?
Rose.
Men alle kaller meg Rosie.
Når har du sist fått deg noe mat, Rosie?
Ok.
Dette er det jeg har igjen.
- Jeg henter noe mat til deg. - Nei.
Du må spise noe. Du trenger protein.
- Bare hold bålet brennende. - Det kan jeg ikke.
Jo da. Du må bare legge på ved, så ilden ikke dør ut.
Kan du ikke være snill å bli her?
Ok.
Jeg blir en liten stund til.
Willa!
Willa! Willa Gorilla!
Mor!
Du kom. Du kom.
Vi må skynde oss. Kom. De venter på oss ved båtene.
- Men, mor ... - Vi må gå nå.
Vi kan ikke la far bli igjen.
- Vi må hente ham. - Vi trenger soldater.
Krigere som deg. Han kan ikke slåss mer.
- Det kan du. - Jeg? Men, mor ...
- Hva er det? Er du ikke klar? - Jeg ...
Er du ikke klar?
Jeg ... unnskyld.
Vi er jo ikke helt immune.
Uansett hvor tøffe vi er.
650 meter mot øst.
Far!
Å, herregud. Willa.
- Er du ok? - Jeg har det bra.
Du var borte hele dagen. Jeg har gjennomsøkt øya. Jeg blåste i hornet.
Jeg falt i søvn i furulunden fordi jeg har trent. Unnskyld.
Sett deg ned. Jeg lager litt mat.
Du har nok merket at det ikke er lett å overleve her ute.
Boksematen er slutt. Hagen er tom.
Vi lever av de siste smulene, Willa.
Vi må være forsiktige. Vi må tenke oss om.
Den pistolen der ... Det var mannens, var det ikke?
Vi etterlot alle de andre da vi kom hit.
Vi hadde ikke noe valg den natten.
- Det hadde mor. - Hva?
Hun hadde et valg. Men hun valgte å forlate oss.
Mor måtte forlate oss -
- for å redde verden, og jeg skulle redde deg.
- Er dere alle sammen slemme? - Hva?
Menn. Er dere alle sammen ...
... slemme fordi dere kan bli infisert, og det kan ikke vi?
Nei, Willa.
Selvfølgelig ikke.
Ikke alle menn er slemme.
Og jenter kan også bli infisert. Det er bare mindre sannsynlig.
- Har du drept knusere? - Ja da. Jeg har fortalt deg om det.
Når eller hvis det blir nødvendig, så vil du også gjøre det.
- Hybrider? - Ja.
Men det er ikke så lett. De var jo engang oss.
Kunne du drepe et menneske?
Hvis de truet deg eller din mor på noen som helst måte?
Ja, det ville jeg gjøre.
Ok.
Du må få noe suppe i deg.
650 meter sør.
Ok. Spis langsomt. Jeg har ikke mange av dem. Nyt det.
- Bor du her? - Nei. Jeg ...
Jeg kommer bort fra alt her inne. Det er en slags jentehule.
Er du alene som meg?
Ja.
Hvor bor du egentlig?
- Vil du se noe? - Ja.
Sånn så verden ut, før sprekken åpnet seg.
- Alle så så glade ut. - Ja, det gjorde de.
- Far sier at disse het fisk. - Fisk?
- Hva er det der? - Jeg vet ikke.
De likner litt knusere.
Mor sa at det fantes blomster den gangen.
Tusenvis av dem. I farger du aldri har sett før.
Alt var levende.
Verden var lys og vakker.
Jeg savner far, og broren min.
Det er ok. Jeg er sikker på at de har det bra.
De leter sikkert etter deg nå.
- Hva heter han? - Bjørn.
Bjørn? Er han ikke en hund?
Jo, men jeg kaller ham Bjørn fordi han kjemper sammen med Kodiak.
Kodiak er død.
Hva?
Hvis han var i live, og han kan alt det de sier -
- så ville vi ha vunnet nå.
Han kan ikke gjøre det alene.
Han trenger vår hjelp.
Liker du å høre historier?
Dette er historien om Kodiak og det første slaget mot knuserne.
Det var etter den første sprekken -
- og Kodiak var alt en stor leder.
Kodiak og hans menn drepte hver eneste knuser som kom mot dem.
Vi trodde vi hadde vunnet slaget.
Da innså de at knuserne ikke var deres eneste fiende.
Vi kjempet også mot oss selv.
- Så Kodiak drepte første hybrid? - Og han viste oss hva man gjør.
- Hjernen må smadres. - Ikke noe annet stopper dem.
Kodiak er ikke død.
Han kjemper for oss der ute, og med oss.
Sammen lukker vi sprekken, og så er ikke verden knust mer.
Du får se. Ok. Jeg må gå nå.
Jeg kommer tilbake med mer mat. Klarer du deg?
Denne her er til deg, så du holder varmen.
Når kan jeg dra, da?
Snart.
Kom igjen! 33 sekunder!
Fortere! Det er din beste tid!
Kom igjen, rekrutt!
Bli på stammen. Konsentrer deg. Fortsett.
Kom igjen! Ja! Sånn ja, jenta mi!
Du klarer det! Kom igjen, Willa.
Under et minutt. Du har aldri vært bedre, Willa! Fortsett!
Din hittil beste tid.
- Hva tenker du på? - Er det knusere eller hybrider?
Bare drep dem!
Bra.
Du har akkurat halshugget fire knusere.
Men nå ... nå ...
Nå kommer det en hybrid.
Jeg setter merker på deg. De setter merker på deg. Og det er ikke søle.
- Kom an, far. - Kom igjen. Kom an!
- Er du ok, far? - Jeg er ikke faren din!
- Gir du opp, hybrid? - Hybrider gir aldri opp.
Det hjelper ikke å gjemme seg, lille gris.
Kom fram...
Far?
Far? Far?
Ok, ok.
Er du ok?
Ok. Ok. Prøv å komme deg opp igjen.
Jeg er ok nå.
- Gi meg staven min. - Ok.
Jeg tenner opp.
- Jeg varmer litt suppe. - Nei.
- Far ... - Jeg er ok.
- Du spiser ikke noe. - Jo da.
Du sulter deg så det er mat til meg.
Willa, vi må rasjonere maten inntil hun kommer.
Hva om hun ikke gjør det?
- Det må du ikke si. - Hva hvis de taper krigen?
- Da var alt dette til ingen nytte. - Ikke til ingen nytte.
Skal jeg bare bli her og bære stein? Og svinge med et tresverd?
Trene til en krig du ikke vil la meg kjempe i?
Jeg trener deg ikke bare for kamp. Jeg trener deg i å overleve.
Er dette et liv å leve? Dette er som et fengsel.
Vi gjør ikke noe her, mens mor er der ute og gjør al...
Fem år.
I fem år kjempet jeg. Og din mor kjemper fortsatt der ute!
Vi mistet alt, Willa.
Alt!
Du må aldri si at vi ikke gjorde noe.
Unnskyld.
Hun elsker deg veldig høyt.
Hvorfor er hun ikke her, da?
Jeg lovet moren din å ikke gi deg dette før du var klar.
I dag beviste du at du er det.
Dette var mitt sverd -
- og nå er det ditt.
I morgen lærer jeg deg å slåss slik som hun slåss.
- Jeg ser til kaninsnarene. - Flott, så får vi kaningryte.
Her er jeg.
Jeg håper du liker sardiner.
Hvorfor gjorde hun ...?
Nei.
Åh, Bjørn.
Rosie?
Rosie, hvorfor gjorde du det der med Bjørn?
Rosie?
Er du ok?
Hei!
Kom.
Løp. Nå. Kom igjen.
Vi stopper her for natten. La meg se på deg.
Er du såret? Har du sprekker eller sår?
Hva har jeg gjort?
- Willa. - Hun var en jente. Jeg trodde ik...
Hør på meg. Hør på meg! Alt det der er likegyldig nå.
Den kalte på dem. Sendte et signal.
Knusere og hybrider er forbundet.
De vet at vi er her nå, så vi må dra.
- Hvor skal vi hen? - Båtvika.
Det er dette du har trent til, Willa.
Knuserne kommer, og de vil utslette alt her så det ser ut som der borte.
Skal vi tilbake? Skal vi ... hjem?
Nei. Men vi skal et sted. Et sted som ikke er her.
Far, jeg er redd.
Du skal la det du frykter drive deg fremover. Husker du det?
Kom. Vi er på den andre siden av øya. Vi har en lang tur foran oss.
- Du sa ikke at de kunne svømme. - De er rovdyr.
Ikke noe stopper dem i jakten.
De lander på stranden, mindre klipper der. Minene vil sinke dem.
Da kan vi rekke til vika. Er vi ikke der når minene sprenges -
- får vi det travelt. Høyst 10-15 minutter.
- Hvor skal vi seile hen? - Mot sør.
Vi holder fastlandet på venstre side og fortsetter. Sør er det beste bud.
Ok.
Beinet mitt. La oss hvile oss her et øyeblikk.
Det går fint. Når vi er igjennom skogen, er vi fem minutter fra vika.
Hvor er luen din?
Jeg ga henne den.
Jeg ville bare hjelpe.
Alt dette er min skyld.
Nei. Denne verden, og det som har skjedd. ikke noe av det er din skyld.
Og det som skjedde den jenta var ikke hennes skyld heller.
Det skjedde bare.
Her. Spis dette, så du holder varmen.
Fem minutter, og så går vi.
- Vil du høre en historie? - Nei.
Nei? Hvem er du? Hva har du gjort med datteren min?
Ikke som de andre. Ikke en Kodiak-historie.
Jeg vil høre en fra før.
Før?
En historie med henne i.
- De gjør vondt å fortelle. - Derfor må du fortelle dem.
Det gikk alt rykter om det fryktelige som skjedde nordpå.
Hele byer som ble rasert.
Folk som ble slaktet av en fiende som vi ennå ikke forsto.
Men det brydde vi oss ikke om.
Vi var lykkelige.
Aldri før hadde jeg møtt en med så mye lys inne i seg.
Så mye kjærlighet.
Vi visste at uansett hva som måtte komme -
- så hadde vi hverandre.
Og vi kunne ikke vente med å få deg.
Og da du endelig kom -
- et lite under, et tillitsfullt lam -
- så gråt du ikke. Du skrek ikke.
Det var ingen frykt i deg.
Og i et bitte lite øyeblikk var verden ...
Den var ikke mulig å knuse.
Ikke mulig å knuse.
Du sa det ville bli vondt.
Det ville ha vært fint å vite hvor vondt ...
Jeg vet at du er der ute, og jeg vet at du kommer tilbake.
Vær så snill, om du kan, la det være snart.
Ikke for min skyld. For hennes.
Hjelp meg med å redde henne.
Nå er de her. Vi må dra.
- Fortere. - Hvor langt er det?
Ikke langt. Hold denne retningen. Vi er der snart.
Kom igjen. Den veien.
Har du gjort dette?
Kodiak er ikke den eneste som kan felle et tre med ett hugg.
Knuserne klarer ikke komme over, så de må gå rundt.
Med mindre vi ikke kan komme oss over. Så kom igjen nå, rekrutt.
Du først. Gå planken.
Du har gjort dette en million ganger. Kom igjen. Se på treet.
Rolig. Se framover.
Konsentrer deg. Bra.
Ok. Rene barnematen.
Nei, far!
Nei! Bli der!
Hjernen må smadres!
Det var broren hennes.
Noen bitt? Sår? Noe blod?
Bra. Kom igjen.
Klarer du det? Kan du komme over?
Hei, hvem har trent hvem her?
Fortsett. Litt lenger. Gjennom trærne.
- Er du ok? Kom igjen, opp! - Jeg kan ikke.
- Bare prøv. - Gi meg et øyeblikk.
Det er faren deres. Du må opp nå.
Willa. Det kan jeg ikke!
Jeg kan ikke. Dette klarer du.
Du klarer dette. Det er dette du har trent til.
Du klarer det!
Ok.
Jeg kan hjelpe deg.
Kom igjen.
Vi klarte det.
Båten er der fortsatt.
Ok. Jeg kan hjelpe deg ned.
Husker du hvordan man starter motoren?
- Jeg går ut fra det. - Husker du eller ikke?
Jo da, det husker jeg.
Skjær over fortøyningen, da vil den nok gli ned i vannet av seg selv.
Men far, du skal ...
Nei. Nei.
- Hør på meg nå. - Nei.
Jeg gir deg så mye tid jeg kan, så du kan seile vekk. Jeg sinker dem.
- Nei, jeg slåss sammen med deg. - Jeg vet at du kan slåss.
Det har du alt bevist. Ikke i dag. Ikke nå.
Kan du ikke la meg bli?
La meg gjøre dette for deg.
Du er en kriger, Willa.
Du kjemper, men husk kjærligheten.
Du må elske alt, også mørket.
Verden er helt knust, far. Jeg klarer ikke.
Verden er ikke knust, Willa.
For du er i den.
Jo.
Gå nå. Vær så snill, Willa?
- Willa, gå nå! - Ok.
Ett sverdhugg!
Ok.
Ok, Bjørn. Dette fikser vi.
Nei.
Nei. Nei!
Nei! Nei!
Nei!
Unnskyld, Bjørn. Jeg prøvde.
En dag ber de deg fortelle om hvordan verden ble reddet.
Og så forteller du at det var en jente ved navn Willa -
- som var sterk og full av håp og frykt.
Willa fryktet det som skulle skje, men hun var klar.
For som i alle gode historier ...
... hadde Willa en helt.
Og når de vil vite om Kodiak bare er en god historie -
- så sier du ...
... at Kodiak er virkelig.
Den helten som inngjøt håp i Willa.
Den helten som inngyter håp i oss alle.
Kom igjen!
Kom an!
Kom an.
Så kom an, da.
Dette blir historien om hvordan verden ikke ble knust.
Oversettelse: Nina Maria Eidheim Scandinavian Text Service