Чорт. Чорт.
Господи.
От херня. Ні.
Господи боже мій.
От херня.
Ой, бо...
ТАТО
Ні.
СЕН. ЗІҐЛЕР
Джулія: Мамо, скажеш татові, що можна.
На жаль,
номер абонента перебуває поза зоною досяжності або не обслуговується.
Перевірте правильність номера і перетелефонуйте.
Алло.
Звідки у вас цей номер?
Мені сказали, якщо знадобиться серйозна допомога, набрати вас.
Повторюю. Звідки у вас цей номер?
Він казав, що ви спитаєте, –
той, хто мені його дав, – і порадив не казати.
Це якось нелогічно, правда?
Як мені знати, чи можна вам вірити,
якщо ви не кажете, хто дав цей номер?
Він радив казати так: у цьому місті лише одна людина робить те, що й ви.
Сказав: «Ця людина – спец. Ця людина – професіонал.
І ніколи не знаєш, що буде завтра,
можливо, одного дня мені знадобиться ця єдина людина».
І ця єдина людина – ви.
Де ви?
І що сталося?
Ясно. І ви впевнені?
Добре.
Далі я попрошу вас зробити щось важке, але ви впораєтеся.
Увімкніть лампочку «Не турбувати» біля свого номера,
а потім не робіть зовсім нічого, доки я не прийду. Зрозуміли?
Добре. З номера не виходити. Нікому не телефонувати.
Нічого не торкатися. Двері нікому не відчиняти.
Не наливати собі випивку, щоб угамувати нерви.
Ви зрозуміли? Повторіть.
Чудово. Ви молодчина. Так, постараюся бути якнайскоріше.
Як ви зрозумієте, що це я? А ось як.
Усе буде добре. Ви й оком не змигнете, а я вже приїду.
САМОТНІ ВОВКИ
Заходьте.
- З кимось говорили? - Ні.
- Дзвонили? - Нікому.
Писали? Хоч якось спілкувалися?
Ні. Ніяк. Я просто сиділа, як ви казали.
Ясно. Добре. Налийте собі, вже можна.
Добре. Що завгодно?
Найкраще – міцного.
Добре. А ви щось будете?
Ні, дякую.
- Хтось знає, що ви тут? - Не думаю.
- Не думаєте? - Ні. Ніхто не знає, що я тут.
А що з номером?
Хтось вас упізнав під час заїзду?
Я назвалася вигаданим імʼям. Як завжди.
Тобто коли беру номер у готелі. А не коли...
Розумію. Це добре.
Я зняла номер одразу, як познайомилася...
Сказала чекати біля ліфта, щоб ніхто...
Я ніколи такого не роблю.
Це не в моєму стилі.
Подивіться, котра година.
Когось непокоїть те, що ви й досі не вийшли на звʼязок?
- Боже. Не знаю... - Думайте.
Ні. Я приходжу і йду коли хочу.
Добре. Я розумію.
- І ви можете все це прибрати? - Для цього ви мені й подзвонили.
Він стрибав на ліжку.
Упав і налетів на скло.
Це кінець.
Усьому, чого я досягла важкою працею.
А ми на порозі чогось дуже важливого.
На це немає часу. Часу нема взагалі ні на що.
Я не винна. Я нічого не зробила...
Це не має значення. Несуттєво.
Ні, ні. Вислухайте мене.
Ви повинні знати. Я нічого не зробила. Ми були...
Якби не тут і зараз, де б ви були?
Про що ви?
Якби це був звичайний вечір
і ви не стояли в пентгаузі-люксі за 10 000 доларів,
де в калюжі крові й битого скла лежить мертвий проститут,
де ви були б?
Це не проститут.
Удома. Я була б удома, працювала, дивилася б телевізор з дочкою...
Добре. Подумки перенесіться туди.
Ви вдома. Сидите на дивані. Як звати дочку?
У мене дві дочки.
Джулія. Я б з нею...
Ви дивитеся телевізор з Джулією.
Я простежу, щоб ніщо тут не вказувало на вас.
Наче нічого й не було. За всяку ціну. Попри все.
Дякую.
Така робота.
Коли мені дали ваш номер, я подумала, що це жарт.
Не знала, що є такі, як ви.
Немає. Ніхто не вміє робити те, що я.
Що це було?
- Скажіть: «Хто там?». - Що?
- Скажіть: «Хто там?». - Хто там?
Голосніше.
Хто там?
Прибирати не треба. Дякую.
Я можу вам допомогти?
Сумніваюся.
А ви хто?
Прийшов усувати вашу проблему. Це він хто?
Я йому подзвонила.
А хто дзвонив вам?
От зараза.
Що це значить?
Так.
Зрозумів.
Він – так. Я знаю. Дикість. Добре.
Що?
Хто це?
Так.
Я все розумію. І не сумніваюся,
що ми дійдемо згоди, яка задовольнить нас обох.
Навряд чи ваша переговорна позиція дає вам змогу торгуватися.
Слушно. Це слушне зауваження.
- Скажіть, що ви пропонуєте? - ...незаконна камера під стелею?
Прихована камера. Це незаконне стеження.
У штаті Нью-Йорк це тяжкий злочин. Тяжкий злочин.
Сер, ви можете йти. Ваших послуг більше не потребують.
Та ну.
Що тут за мутки?
Не розумію, про що ви, сер.
Що?
Ви ж перевіряли в нього...
Ви на гучному звʼязку.
Алло. Чоловіки там?
Ви мене чуєте?
- Так, вони тут. - Прекрасно.
У нас явно непроста ситуація, і час спливає.
Тому я не марнуватиму слів.
Мене звати Памела Дауд-Гердрі.
Це мій готель. Новісінький.
Дуже дорогий, і я однозначно
зацікавлена в гасінні скандалів, з ним повʼязаних.
Я чудово знаю, як легко на будівлю лягає тавро,
і не зацікавлена у володінні готелем, де окружну прокурорку,
якою я щиро захоплююся і чию роботу дуже підтримую,
- знайшли з мертвим проститутом. - Він не...
У звʼязку з цим я залучила помічника
від довіреної особи, щоб усунути проблему.
Це фахівець. Найкращий у своєму роді.
Простіше кажучи, більш ніхто не виконує такої роботи, як він.
Дякую, Пем.
Авжеж, моя гостя теж має на кону свої інтереси,
і їй необхідно їх відстоювати.
Саме тому вона наполягла, щоб залишилася також і її людина
і наглянула за ліквідацією проблемки.
Ми зайшли в глухий кут
стосовно того, чия людина краще підходить для завдання,
тому вирішили, що єдиний вихід – щоб ви працювали разом
і зачистили цей абсолютно дикий довбаний завал.
Алло?
Ні.
Пем, буквально на два слова.
- Почекайте. Будь ласка. - Ні. Ні.
Хвилинку.
Ви жартуєте? Це жарт.
- Ви ж не підете. - Я так не працюю.
- Як я зможу йому довіряти? Я не... - Знаю цього типа.
Та може. А може, він якийсь тупак.
Ви й мене не знаєте. Чому вірите?
Вам не вірю, але вірю тому, хто дав ваш номер, бо...
Обережно.
Бо його слова мають вагу, а він каже, вам можна вірити.
Пем, я не розумію, при чому тут я.
Ви апелюєте до моєї честі? Але це так не працює.
Я так не працюю.
Він сказав: якщо ви візьметеся, то дасте слово.
А це слово – мірило людини.
Не той випадок.
Ви теж є на тих записах.
Забудьте про мене.
Якщо не виконаєте завдання, у неї є відео з вами.
Пе...
Я знаю, що ви мене бачите.
Добре.
Почуття взаємне.
То що тепер?
- Я маю знати... - Насамперед я маю знати...
Я маю знати все, що ви сьогодні робили.
З якого часу?
З того, як звичайний вечір покотився шкереберть. Сідайте.
Так.
Були справи тут неподалік.
Після них я захотіла випити. Тут хороший бар.
Щойно я зайшла
і подалася в туалет, до мене заговорив юнак.
Він був веселий, чарівний і такий недоречний у барі.
І я просто сказала, ну: «Хочеш піти в номер?».
То був... частково жарт, а частково – ні.
Він сказав: «Ну, так».
- Ви не були знайомі? - Ні.
- Вас ніхто разом не бачив? - Ні.
І ви піднялися нагору.
Я не розумію, навіщо вам усе це.
Бо я маю знати, що ліквідувати.
- Ми. - Що?
Ми маємо знати.
- Піднялися нагору. - Ми пили, пустували...
Даруйте. Коли саме ви зняли номер?
- До того, як піднялася. - До того.
До знайомства з пацаном чи після?
Після знайомства. До того, як піднялася.
Ясно, дякую. Я не знав. Продовжуйте.
Отже, ви пили й пустували.
- А про гроші говорили? - Він не проститут.
Ні. Ну слухайте! Я вже... Господи.
Ситуація й без того дико ганебна й принизлива.
Не розумію, чому я мушу на все відповідати двічі.
Ви не мусите відповідати двічі.
На кілька запитань усе ж доведеться.
Господи боже, та ви...
Господи боже, хіба я знаю, про що ви вже поговорили?
Не знаю. Я намагаюся вʼїхати.
Ви привели 20-річного не-проститута до себе в номер.
Стали з ним пити, пустувати і...
Він пішов у ванну, вийшов,
почав стрибати на ліжку,
впав спиною на барний візок і самовбився.
Когось непокоїть те, що ви не вийшли на звʼязок?
Помиєтеся.
Заберете свої речі й підете.
Я вся в крові.
Їдьте додому, поговоріть з рідними,
вдавайте, ніби нічого не сталося.
Що таке?
А ви часом...
То ви будете на звʼязку, координувати...
Не турбуйтеся. До цього дійде, але ще рано.
А що буде з ним?
З ким?
Точно.
Виходьте.
Сонечко, ти вечеряла?
Я їду додому. Можу взяти щось перекусити.
Ти що робиш?
Я дав тобі кредит довіри,
коли дозволив прибирати без нагляду.
Без нагляду? Ого, яка честь.
У тебе фундаментальне нерозуміння
тутешніх подій.
- Та ти що? - Так.
Я хочу виконати роботу й поїхати додому.
Ось у цьому й фундаментальне нерозуміння.
Просвіти мене.
Твоя робота – подбати,
щоб цю кашу в тебе за спиною не повʼязали з твоєю клієнткою,
а для цього ти повинен подбати, щоб ця каша зникла без сліду.
Наче й не було. А це складно.
- Для тебе – може, й так. - Байдуже.
Бо моя робота – подбати, щоб ти виконав свою роботу
і цю кашу не повʼязали з цим готелем.
Це не так складно.
То ти просто сидітимеш, сьорбаючи з бляшанки?
Я просто...
наглядатиму.
Пішов ти.
Нічого не торкайся.
На светрі залишиться кров.
Не залишиться.
Дяки.
Скинути труп. Виконати роботу. Наглядати.
От лайно.
Я ж просив нічого не чіпати.
От лайно.
Нічка буде довга.
Стоп-стоп. Я не розумію.
Чому ви не можете так само просто позбутися наркоти?
- Копи знайдуть труп у парку... - Нема причин...
- ...передоз... - ...хлопець міг мати...
- ...питання. - ...стільки товару...
тобто наркота крадена.
І власник її шукатиме. А з мого досвіду,
це не ті люди, яким ви зрадієте в цьому готелі!
Нічого не зрозуміла з вашої балаканини.
Але, по-моєму, власник цього добра почне думати, де воно поділося.
І я не хочу, щоб ця людина прийшла сюди,
а ще однозначно не хочу відповідати
за скидання товару в річку чи передачу поліції.
Тому ось як ви вчините.
Зʼясуєте, кому належать наркотики,
і віддасте.
- Ні. - Пем, це не...
Не так просто.
- Тут міг бути трекер. - Трекер.
Сюди б уже ломились, якби...
І як нам вирахувати, чиї вони?
Спершу труп, потім наркотики.
- На твоєму місці я б... - Ти не на моєму.
Не хочу, щоб затяглося на цілу ніч.
Не затягнеться.
Ну, тоді...
Тепер ти хочеш попрацювати? Пішов ти.
Хочеш допомогти?
Набери шефиню і скажи, хай забере всіх з паркінгу.
Щоб ми спустили труп у брезенті.
Та ти жартуєш.
Все одно треба записи стерти. Щоб ніхто не побачив.
Все ясно.
- Що? - Нічого.
Пощастило тобі, що я тут, інакше тебе б спалили.
- Все ясно. - Я не хочу гаяти час.
Нічого страшного. Не пояснюй.
Ти неспроможний. Я тебе виручу.
- Я спроможний. - Серйозно?
- Серйозно. - То спроможися.
Може, я не хочу, щоб ти бачив, як я працюю.
Як скажеш.
Знаєш що? Не набирай шефиню. Не набирай.
Гори воно все. Можна подумати, без тебе не справлюся.
Усе зроблю сам.
А що, можна й так.
Схоже на трупак у багажному візку.
Я ще не закінчив.
Ось тобі урок.
Ти не мусиш помагати. Твоя допомога не потрібна...
але якщо поможеш, буде швидше.
Я насолоджуюся виставою.
Дякую.
Радий допомогти.
- Козел. - Поц.
Стій.
Що таке?
У паркінгу інша система безпеки.
Ти мудак.
Я хотів побачити, як це робить старий,
але я збережу твій секрет.
Червоний.
Що?
У тебе є плюс пʼять хвилин.
Всралися мені твої плюс пʼять хвилин.
У мене є брелок.
У мене брелок.
Просто не втручайся.
Конус у шлагбаумі?
Ще один секрет професії?
Стираємо записи й валимо.
- Ні. - Ні?
Цікаво було б глянути,
як ти виплутаєшся з нової ситуації без мене,
та, на жаль, тут я мушу сам.
- Не зрозумів? - Я зітру записи.
- Але дивитися не пущу. - Наша угода двостороння.
У мене вказівка – не допускати, щоб ти це бачив.
Від кого? Від шефині?
Не хоче, щоб ти туди вертався.
Приховані камери в новому люксовому готелі.
Що у вас за шахрайська контора?
- Ти туди не вернешся. - Чому?
Що ви приховуєте? І хто ти такий?
Я хто такий? Пішов ти. Хто я такий. Це ти хто?
- Прибиральник? Старий чистильник? - Ага.
Я тебе туди не пущу.
Як для готельного полісмена, в тебе багато понтів.
Згадав, як студентом у кіноклуб ходив.
Я є на тих відео й піду, коли з них зникну.
Усім насрати, що ти є на відео.
Як знати, що це не пастка?
- Я тебе прошу. - Як?
Де ж тут пастка?
Може, шефиня навмисне привела сюди малого.
- Продовжуй. - Так.
Може, привела, бо знала, що в нього наркота.
Або дала йому ту наркоту й підставила їх обох.
Вони собі бавляться,
пиячать, сміються – все таке.
Але їй треба, щоб малий передозувався і це було на відео.
- Так? - Так.
Домовляється з моїм босом,
щоб усе прибрати, наче нічого не було.
Але вона залишає собі запис.
Для чого?
- Для впливу, тупак. - Впливу на що, недоумок?
- Це ти скажи, мудак. - Та це ж тупо.
- Кіно передивився. - От поц.
Я...
- Чорт. - Б****.
Усе добре?
- Супер. - Ага.
Абсурд якийсь. Він не дихав.
Ти не перевірив пульс?
Хрін там не перевірив. У нього не було пульсу.
А проте...
А проте ти не перевірив пульс. І не спитав.
- Це ж перший пункт. - Та не було в нього пульсу.
- А проте... - А проте ти не спитав.
- Не спитав: «Він мертвий?». - Думав, не мушу.
Думаєш, я не перевірив пульс?
Не думаю. Я думаю, ти збентежився. І забув.
Дилетант, ось ти хто.
Приходиш – ситуація:
двоє стоять, один на підлозі.
Ти не питаєш: «У нього є пульс?».
Не питаєш: «Він мертвий?». Ти сам перевіряєш.
- Дякую, сенсей. - Ага.
Може, то від наркоти. Не знаю.
Не ліпи дешевих відмазок. Так не буває.
Він не мертвий.
Усе на те вказує.
- Визнай, що не перевірив. - Заткнися. Я думаю.
То чарівний порошок,
- від якого серце бʼється так повільно... - Можеш заткнутися?
Це не важливо.
Це все міняє.
То це ж супер.
Сам подумай. Він точно знає.
Нам треба поспішати.
Але це не точно.
Я знаю, але треба їхати вже зараз, поки в нього ще мозок, а не яблучне пюре.
Та там уже яблучне пюре.
Я не хочу ходити від дверей до дверей,
наче довбаний Свідок Єгови,
щоб вернути чотири брикети з херзна-чим-яке-його-вштирило. А ти?
- Такий у тебе був план? - Я намагаюся пояснити.
Варто спробувати.
Згоден.
Тоді добре. Я знаю людину.
Та нізащо.
- Чого? Нормальна людина. - До сраки. Якийсь витягач куль.
- Нічого доброго не жди. - Їдемо до моєї людини.
Це працює лише з моєю людиною. Ексклюзив.
Моя машина, моя людина. Пішов ти.
От кінчений...
Ну, і?
Не відповідає. Куди їхати?
Чайнатаун.
На виїзді праворуч і прямо по...
Я знаю дорогу в Чайнатаун.
- Албанці. - Що?
У албанців була одна така проблема.
Я знаю.
Велика партія героїну, чистого, без домішок,
по дорозі з Європи зненацька просто зникла.
Знаю.
Думаєш, ці брикети – з тієї партії?
- Можеш сам їх віднести. - Ні.
Якось не хочеться, щоб мене замочили, от і все.
Албанці вбивають
і вбʼють кожного, кого запідозрять у крадіжці тієї партії.
Хтось підіслав малого як приманку,
щоб звабити мою клієнтку, здобути політичну перевагу,
розправитися з албанцями й розчистити собі територію для продажу наркоти.
Тому підсилають малого з рюкзаком.
Їм треба, щоб він передозувався
і...
Ні, не вʼяжеться.
Не здавайся. Ти докопаєшся до суті.
На Дівіжн – наліво.
Я спитаю дозволу.
- Я не можу туди завалити з... - Та добре.
Не сьогодні.
Тут інша справа.
Ну аякже.
Серйозно. Мені справді потрібна допомога.
Яка допомога?
Ну...
Ну от... якось так.
Почекай, я спущуся.
Що буде з малим, коли він усе розкаже?
Якщо розкаже, то я своє зробив.
То його вбʼє той другий?
- Ручаєшся за нього? - Та ніби нормальний.
Але не ручаюся. Це вже буде занадто.
Він наче... Ну...
З тих кадрів, розумієш?
Не розумію. Яких кадрів?
Які себе вважають геніями.
- У них типу все під контролем. - Знаю таких.
Я не хочу витягувати малого, щоб ви його...
Колись він був успішним, незамінним фахівцем,
гарячим красунчиком. Це вже в далекому минулому,
тільки йому ніхто не сказав.
Мабуть, живе в однокімнатній квартирі,
дивиться чорно-білі фільми, доки не засне, бо він дуже самотній.
Привіт, Джун.
Привіт.
Ти не відповідала.
Я знаю.
У тебе в багажнику малий?
- І давно ви... - Це не те, що ти думаєш.
Ти йому сказала, що більше ні з ким.
А інші є?
У тебе в багажнику справді малий з передозом? Якщо так, тоді це...
- Спершу з ним? - Так.
- Так? - Так?
- Ні. Так? - Так.
То може, займемося передозником, психи ви притрушені?
Будь обережний. Обидва будьте.
Є одні люди. Якщо побачать вас удвох, я...
Ти казала, більше ні з ким.
Що? Казала!
Чорт.
Ну давайте, заносьте.
- Тільки спину не надірви. - Ага.
На три. Готовий?
Стій. «Раз, два, три», правильно? Не «раз, два, три, давай»?
- Звісно, ні. - Добре.
Раз, два, три.
Знаєте, під чим він?
- Ні. - Точно не знаю.
Мабуть, намішав чогось поганого
чи то було щось гранично чисте.
Та в нього ніби й пульсу нема.
Багато парамедиків оголосили б його мертвим.
Та невже?
- Хай лише заговорить. - Я уточню.
Кажеш, він ніби прийняв чарівну пілюлю?
- Скільки... - Від неї серце бʼється так повільно...
Скільки клоунів ти водиш у цю точку?
Ти невдало вибрав час.
- Чому ти не відповіла на дзвінок? - Вийшли обидва. Негайно.
Геть.
А ти знав?
Були підозри.
Так.
Ніколи нікого не бачив, нічого не чув, тому не питав.
Якщо тобі полегшає, вона таки найкраща.
Аякже.
Мій перший... Я прийшов витягти кулю з боку,
а він хотів дати наркоз.
Я кажу: «Хрін там».
А потім виявилося,
що він без дозволу вирізає в людей нирки.
Вони прокидаються й думають:
«Нормальний такий шрам від кулі».
Я завдячую їй життям.
Та ти що?
Шрапнель, кілька сантиметрів від хребта.
Два тижні в підвалі оклигував.
У жовтні?
Можливо. А ти як знаєш?
Я був тут.
Та ну.
Не розумів, чому вона не підпускає мене до підвалу.
- Вона найкраща. - Це так.
Я знав, що нема ніякого «більше ні з ким».
- Які шанси? - Скажи?
Ми обидва спимо з однією і тією ж лікаркою з Чайнатауну.
А ви... ви що, не...
Зупиніть його!
Їдь прямо на...
- Зверни на... - Я знаю.
Вітаю.
Ану вернися!
Стій! Не тікай!
Чорт.
Чорт!
Сідай у машину.
От вилупок.
Козел! Що ти робиш?
Залазь.
Ви хто такі?
Ні!
- Та нам просто треба... - Ні!
Телепні!
Ловіть!
По дві великі раз на дві години,
одну маленьку через кожні шість. І багато води.
А ще я з ним не сплю. Він тебе нажучує.
Так. Я тебе нажучив.
Ні.
- Та ну. В тебе є хата. - Може, і є.
Ясно, що є.
Перестань!
- Знаєш, як ти говориш? - Як?
Як людина, в якої є хата.
У тебе є хата. Їдьмо до тебе.
- До мене ми не поїдемо. - Чому?
У цьому суть володіння хатою.
Отож.
- А це нахера? - Одягайся.
Виходь.
Іди вже.
Щоб усі, хто прийде до Христа, могли увійти в Його царство.
Потрібен номер.
- «Гніздечко», «1001 ніч» чи «Сафарі»? - Що, вибачте?
«Гніздечко», «1001 ніч» чи «Сафарі»?
«Гніздечко», «Ніч» – три години мінімум.
«Сафарі» можу оформити на годину.
У сімʼю Божу й були освячені.
Це не проститут.
Сідай.
То як ти хочеш усе зробити?
Бо так я ще ніколи цього не ро...
Мабуть, я можу почати, а потім...
- А я приєднаюся в слушну мить. - Хіба що ти хочеш почати, а тоді...
Ні, ти йди. Сам. Ти зможеш. А я вже потім за тобою.
- Де... - То...
Де ти взяв наркоту?
Не розумію, про що ви.
- Де взяв наркоту? - Я не знаю.
Нічого не знаю ні про яку наркоту.
- Де ти взяв наркоту? - Я не...
Говори, мурло.
Покажи ще два.
Показуй.
Кажи.
Це не моє.
Можна тебе в коридор на хвилинку?
Ти що витворяєш?
Ти спитав те саме тричі. Я подумав, це...
Він не знав, що наркота у нас. Панікував. Була перевага.
Не панікував. Просто мовчав.
- Ти не знаєш. - Скільки разів ти хотів спитати?
Десять? Двадцять...
Ти, може, не тямиш, але це мистецтво.
Мистецтво товкти воду в ступі?
- То покажи свій метод. - Не покажу свій метод.
- Бо в тебе немає методу. - Є.
Є? А чому не покажеш?
Бо ти його вкрадеш.
- Вкраду? Думаєш, я вкраду? - Ну от, знов повторюєш.
У тебе немає методу.
Є, і він трохи складніший,
ніж повторювати те саме триста разів.
Я показав фокус з візком.
- Не показував. Я побачив. - Але оцінив. І використаєш.
- Можливо. - Ну визнай. Це шик.
- Ну добре. Реально шик. - Отож-бо.
То який наступний хід?
А перейти до справи не можна?
Ти про що?
Я хочу звідси звалити.
Скучив за своїм кубельцем?
Від стояння тут я наче заражаюся сифілісом. Давай уже працювати.
- Серйозно? - А чому ні?
- До справи. - Супер.
Де ти взяв наркоту?
- ...наркоту, мурло? - Лаґранж!
Його звуть Лаґранж!
Лаґранж?
- І що він? - Це його... була його наркота.
- Брешеш. Як? - Як? Тобто? Що як?
Як таке чмо, як ти, звʼязалося з найбільшим
- наркодилером у місті? - Так.
Ну... Я не проститут. Не думайте.
Як ти дістав наркоту?
Не домахуйся! Я ж пояснюю. Дайте пояснити. Дайте поясню.
Можна води?
- Вона казала поїти. - Я знаю.
Добре. Нехай. Пофіг.
Дякую.
Так.
Дякую.
Капець.
Як добре.
Я прокинувся...
Господи, малий. Прокинувся... Аж з того починаєш?
- Не перебивай. - Я... Добре.
Буде неясно, якщо не все розкажу.
Треба уточнювати,
що ти прокинувся, бо раптом неясно?
- Треба. Так почався мій день. - У всіх так починається день!
Він має на увазі: не поспішай, подумай,
що найважливіше в цій історії, а все інше пропускай.
Ну, я...
Подумай.
Точно.
Ну от, я... встав,
виліз з ліжка, і...
...у кімнаті бардак, а в мене не зовсім бодун,
але трохи ковбасить... Чорт!
Вибачте, вибачте. Добре. Я... Так.
- Я вийшов з дому і... - Ні.
Та хай уже говорить. Він не може.
- Я можу. - Ні, не можеш.
- Можу. - Тільки швидко.
- Добре. Так. Я... - Що, чорт забирай, сталося?
Так. Добре. Отже, я такий...
Я не планував заробляти бабки, ну, як наркодилер.
Я ходжу на курси в університеті Пейс. Вивчаю бізнес.
Це бізнес-курси, бо, ну знаєте,
люди пробують тебе намахати з законами, якщо ти
нічого не знаєш. Тому я ходжу на курси,
а там є чувак, законослухняний.
Життя в нього херове, але він розумний.
Геній, от він хто. А сьогодні в нього вмерла мама.
Йому подзвонили під час лекції, сказали, що мама в лікарні,
і вона вмерла, бо їй
не дали нормальних ліків.
Лікарі облажалися.
Тому я такий: «Чувак, я до твоїх послуг».
А він мені довіряє. Ми з ним зависаємо.
А я ж кажу, він законослухняний, нічим не балується.
І він такий...
такий: «Мене бос попросив відвезти оце, а я не можу».
А я такий: «Мовчи, я сам завезу».
Я такого не роблю.
І тут він дає наркоту, а я такий: «Та ти гониш!»
Але в нього ж мама вмерла, тому кажу: «Добре, чувак. Завезу».
Я вбиваю час, поки нема адреси доставки.
І чесно, мені в кайф,
але страшно до всирачки,
і в мене серце з грудей вискакує.
Тому я йду в бар. Це бар у готелі,
і я весь такий на куражі,
бо в мене тут щось реальне, мене люди помічають.
Дівки помічають,
наче з мене раптом енергія бʼє ключем.
А я ж навіть не мився вранці.
Це те, що я намагався сказати.
Зі мною аж три дівки заговорили, три сексі-чувихи.
Я випромінюю довбану енергію.
Вони мені купляють випивку, бо в мене голяк.
А потім я виходжу з туалету,
а тут старша жінка, теж гарна,
прямо каже: «Хочеш піднятися до мене в номер?».
А я такий: «Так, так. Хочу». Це моє життя. Чому його не жити?
А в Дієґо мама оце щойно вмерла,
тому я думаю про своє життя,
про те, що його в будь-який момент може не стати.
Ми там відривалися, і я просто...
Мені цікаво було, як воно.
Там була магія, загорнута в пластик,
вона манила до себе, і я хотів спробувати.
Зовсім трошки, бо це ж...
Сьогодні я вперше в житті почувався класним.
Вам не зрозуміти.
Класніших за вас я не бачив.
Але я був обережний. Дуже обережний.
Ніхто б і не знав, що я спробував.
Але я спробував, і це не було класно.
Було просто... Я просто...
І це все?
Думаю, що так.
- Ну добре. - Яка адреса доставки?
- Не знаю. - Де твій телефон?
Я сховав.
У готелі?
- Ні, перед виходом. - Чому?
Про всяк випадок. Гаманець теж сховав, раптом загребуть.
Як ти знатимеш адресу доставки, якщо не взяв телефона?
Пейджер.
- Пейджер? - І де твій пейджер?
У мене його нема. Це що, 90-ті?
А в кого пейджер?
- Ні в кого. - Ні в кого нема?
- Нема. - А де він?
Дієґо лишив мені на роботі.
- Де? - Називається «Клуб Айс».
Колишній... «Палаццо». Чи щось таке.
Він там підробляє барменом.
Цей Дієґо. Чому він тобі довіряє?
Мабуть, тому що ми друзі.
А ви... Ви не думаєте, що вже пізно?
Рано, пізно. Ти взявся за роботу, дав слово.
Мусиш виконати.
Точно.
Ви теж це бачите?
СУВОРА ДО ЗЛОЧИННОСТІ ПЕРЕОБЕРІТЬ МАРҐАРЕТ КРЕТЦЕР
Давно ви працюєте разом?
- Давно. - Я вже й не рахую.
Серйозно?
Це помітно.
- Та невже? - Ага. Так.
Ви ходите в однаковому одязі,
розмовляєте однаково.
Ви як одна людина.
Правда ж, усе буде добре, коли я завезу товар?
У мене скоро важливий іспит.
Не хочу провалити.
Про це не турбуйся.
Я туди й назад.
- Ну ти комік. - Що? Ні, ні. Я не втечу.
- Ну, тоді... - Серйозно. Я зайду.
Заберу пейджер. Усе буде добре.
Чесне слово. Я нікуди... Що?
Це що...
Хорватська.
Чого ви так дивитеся?
Ділом у Ґованусі ти займався?
Ні. А чому ти питаєш?
Я думаю: чому він не дзвонить? А тоді почув,
- який там був провал... - Провалу там не було.
Тобто в Ґованусі був ти?
Про що це ви?
Не знаю, що було з трупом.
Чув про вибух на складі речових доказів у Бронксі?
Смієшся? То був ти?
Ага.
У жовтні.
- І ти оклигував у Джун. - Так.
Вона мене сьогодні попереджала.
Сказала, що є одні люди. Якщо побачать нас ра...
Треба дістати пейджер. Чому не можна зайти й узяти?
- Бо не можна. - Чому?
Через наркоту? Там обшукують?
Хай хтось із вас постереже тут.
- Я не залишу його з наркотиками. - А я – його.
Не довіряєте напарнику?
Де він?
- Хто? - Пейджер.
Біля...
Ні. Не скажу.
Малий, не заганяйся.
- Де пейджер? - Кажіть, що за діла.
- Ні. Де пейджер? - Чому ні?
- Не можна. - Чому?
- Бо не можна. - Чому?
- Бо ми... - Бо ми не напарники.
Що?
Від людей нашої професії очікують дотримання таємниць.
Це як чернецтво.
Принаймні так мене вчили.
Мене теж.
Для таких завдань, як займаємося ми,
потрібен одинак.
Без звʼязків. Без конфлікту інтересів.
Нікому не вір, тільки так повірять тобі.
Але в отому будинку – дуже страшний,
дуже жорстокий тип, на якого, виявляється, ми обидва в минулому працювали.
- Якщо він побачить нас разом... - Чи хоч запідозрить, що я
знаю те, що знає він...
А я – те, що він.
То без вагань накаже нас завалити, моментально.
Або сам завалить.
То ви таємні напарники?
- Ми не таємні. - Ми не напарники. Господи боже.
Ось що ми зробимо.
Наркотики беремо з собою.
І всі заходимо.
Ніхто не випадає з поля зору.
А ти забери чортів пейджер.
Я молитимуся, щоб Дімітрі не побачив нас разом.
Найтупіший, найнебезпечніший план.
А ви реально не напарники?
Драбина дуже холодна.
Що?
Драбина, кажу, холодна.
Заткнися.
Я друг Дієґо. Він мені залишив одну річ.
- Що? - Пейджер.
Дієґо лишив для мене пейджер. Зелений пейджер.
- Зрозумів. - Добре. Дякую.
Ні, ні. Мені пейджер. Он він лежить.
Можна...
Ти чого лазив за бар?
- Я нічого не зробив. - Чого лазив за бар?
Я балакав з тим хлопцем. Ні.
Ні, хлопці, ні! Усім заспокоїтися!
Дімітрі, що тут за справи?
- І хто це мурло? - Це ти хто?
Хлопці, хлопці, тихо.
Усі вгамуйтеся. Віддайте.
Стволи – тільки для родичів молодят.
Вибач, донечко. Будь ласка, вибач.
Я все владнаю.
Люди, все нормально.
Це друзі.
Так.
Ідіть за мною, обидва.
Ідіть.
Увімкніть музику.
Прийшли, непрохані, на весілля моєї дочки, повитягали стволи.
Я прийшов засвідчити пошану.
Стоп, Дімітрі, ти знаєш цього мудня?
Вірите чи ні, ви обидва надаєте досить схожі послуги.
З усією повагою, Дімітрі, я дуже в цьому сумніваюся.
Якщо я тебе ще раз побачу, мужик...
Вийди!
Та все, все.
Хай іде собі. Залишайся. Випий.
- У мене робота. - Зрозуміло.
Професіонал.
Самотній вовк.
Вибачте за цей клопіт.
Поздоровляю з доччиним весіллям.
Сонечко.
Квіточко.
А йди-но сюди.
Дружбани...
Бачиш?
Я ж казав, не втечу.
Адреси ще нема.
Маємо трохи часу.
Я теж хочу виконати роботу.
Вставай.
А можеш жувати з закритим ротом?
Добре.
А як починають таким займатися?
Ну типу, тим, що ви робите.
А що, по-твоєму, ми робимо?
Ви типу фіксери?
Якщо сталася певна лажа або, типу, хтось
облажався, ви можете все пофіксити?
Більш-менш.
Ну, дякую.
Жаль, що ви не працюєте в парі.
На такій роботі, мабуть, дуже самотньо.
Піду попісяю.
Отже, Лаґранж підіслав крота до Дімітрі, або Дієґо грає за обидві команди.
- І досі будуєш теорії змови? - Смерть мами – брехня собача.
Малого підставляють. Але чому? І як Лаґранж захапав цю партію?
А яка різниця?
- Тобі не цікаво? - На завдання це не вплине.
То що, не цікаво?
Це була б цінна інфа.
Треба визначитися з підходом. Ми обидва не можемо знати все.
Тоді доставку бере на себе хтось із нас.
Може, тоді зʼясуємо, що коїться.
Якщо буде адреса.
Якщо буде адреса, один з нас доставляє.
Ні.
Доставити має він.
Що? Ти... Ні, ні.
Він може втекти. Розтриндіти. Малий дуже непевний.
Доставити має він.
Не доганяю.
Іноді завдання розрулюється само собою.
Малий заходить, і його валять?
Бо ти не хочеш руки бруднити?
Я не роблю того, чого не мушу. Особливо такого.
Або ти засцяв.
Малий не прийде додому, його шукатимуть.
І так його знайдуть.
Ні. Я розумію.
Або відпустити, хай живе.
Припустімо, ти помиляєшся.
Малий заносить товар і виходить живий.
Тоді...
Знаєш, чому в розстрільних командах по кілька стрільців?
Знаю.
Отже...
- Я не прошу. Ти мені не потрібен. - Я знаю...
Я пропоную.
Чому? Щоб сказати, що я втратив хватку?
Кому?
Я маю на увазі, що я розу...
Я знаю, що це... як це... таке робити.
Може, так воно було б якось...
трохи не так...
ну от.
Знаєш, де це?
Прийшло?
Слава богу.
Боже. Я думав, нам торба.
Боже. Дякую тобі. Дякую.
Дякую, дякую.
І що далі?
Далі ти заходиш.
А ви не підете?
Ти взявся за роботу. Мусиш виконати.
Точно.
А ви мене почекаєте?
Добре.
Я повернуся.
АДВІЛ
Усе може розрулитися само собою.
Та пішло воно все.
- Це що... - Албанці.
Б****!
Ходу, ходу!
Ви не вовки! Ви дружбани!
Три, два...
Усі мертві?
Боже мій. Господи Ісусе. Що за херня?
Що сталося?
Іду я такий до складу і думаю собі:
«Дуже страшно».
Але подумав, що впораюся, бо ви
дали мені впевненість, тому так.
Капець. Усе. Замовкни. Несуттєво.
І що далі?
Виконати роботу.
Що?
Ти приїхав скинути наркотики. Скидай.
І як мені... Що, просто їх десь покласти?
Яку історію ти хочеш розказати?
Я думаю, що цей тип командував цими...
тому, може, один був у нього.
Я знаю. Так.
А цей, наприклад, може, він...
...намагався втекти. Не хотів тут бути.
Так реалістичніше.
Погнали. Щоб на світанку нас тут не було.
Підкинете мене додому?
Їдь на метро.
Будь ласочка.
Усі поїдемо на метро.
У тебе на светрі кров.
Падлюка.
Мені було до лампочки.
А що татові скажемо?
Що нічого незвичного не сталося,
а якщо котрийсь із вас заперечить,
ми кинемо монетку на те, хто вбʼє тебе,
а хто – твого тата.
Приємно було познайомитися.
Ми не знайомі.
Точно.
Тату. Ці люди хочуть з тобою поговорити.
Френк знімається у фільмі «Маньчжурський кандидат».
Усі знають, що він ніколи не робить більше одного дубля.
А режисер каже: «Ідеально. Давайте ще один».
Френк каже: «Послухайте.
Якщо так ідеально, то надрукуйте плівку з першим двічі».
Вам яку, чорну?
Можна чорну.
Так.
Іди туди. Бігом.
Малюк. Іди собі.
Ну... то що за справа у вас?
Хочеш десь поснідати?
Знаю одне місце.
Брайтон-Біч, через дорогу від...
Точно. Люблю той заклад.
До речі, а непогано ти там виступав, грізно так.
Сподобався номер з плоскогубцями?
Може, собі вкраду.
Налисники любиш?
Дуже.
Ага.
Будь ласка. Дякую.
- Трекер. - У чортовій наркоті.
Могли б і зразу здогадатися.
То Лаґранж украв ті наркотики чи були...
Я...
Уже нецікаво, хто вкрав партію?
Це неважливо, якщо малий мовчатиме.
Ти ж розумієш, що одного з нас, скоріш за все, рано чи пізно...
Напевно. Там буде видно.
Якщо нас можна вбити.
Так. Що ж...
Везучий засранець.
Нічка була нівроку.
Так.
Добре тоді.
А як вона тебе переконала працювати зі мною?
Що сказала? Нормально так натисла.
Сказала, що вибору немає.
Ясно.
«Берешся за роботу, даєш слово, і це слово – мірило людини».
Хто тобі дзвонив?
Що?
У машині по дорозі до Джун.
- Хто дзвонив? - А тобі?
Твоя людина.
Моя людина?
Той, у кого Пем узяла твій номер. Твоя людина.
- Мабуть, вона йому дзвонила. - Але нащо дзвонити мені?
А хто дзвонив...
Кажеш, прокурорка взяла твій номер...
Ні.
Так.
У нас один замовник?
В обох один і той самий.
Але що йому? Це просте прибирання.
- Йому нічого. Хіба що... - Він знав про наркотики.
Малий мертвий, не доставить, тому він дзвонить нам.
- По черзі, але ніхто не відповідає. - Посилає іншого.
- Чайнатаун. - Малий живий.
- Це помітно. План працює. - Але
- ми їдемо до Дімітрі... - Який убив би нас, але...
Ми Дімітрі не обдурили. Йому шепнули.
Охорону не попередили.
Албанці не смикаються, бо...
- Трекер не трекає. - До пейджера.
- Це пастка. - Лаґранж ніби хоче
перевезти крадену наркоту.
Албанці воюють з Лаґранжем,
- конкуренції нема. - Місто закривають.
- Арешти. - Я знаю жорстку прокурорку.
- ...хто вкрав. - ...відмиє наркогроші.
Попереду чудове майбутнє.
Не дивно, що в номері камери.
Він хотів знати, хто знає.
Але малий перетворив засідку на перестрілку.
Ми мали взяти удар на себе. Він не думав, що пошлемо малого.
Нас мали прибрати.
- Живими він нас не випустить. - Нє-а.
Вони не ризикують, правда?
Ні.
Щось я так і не спитав, як тебе звати.
Якщо виживемо...
По руках.
Готовий?
Так.
САМОТНІ ВОВКИ
- Так. - Так.
- Так! Так!
Тримаю.
Б****.
Переклад субтитрів: Олена Любенко