Sakra.
Sakra. Panebože.
Tak dobře. Do prdele. Ne.
Kristepane.
Hej.
Do prdele.
Panebo...
TÁTA
Ne.
JULIA MAMI, ŘEKNEŠ TÁTOVI, ŽE...
VYTÁČENÍ...
Omlouváme se,
ale volané číslo bylo odpojeno nebo již není v provozu.
Číslo zkontrolujte a zkuste zavolat znovu.
Haló?
Odkud máte toto číslo?
Prý kdybych někdy potřebovala pomoc, opravdu velkou, mám zavolat vám.
Zeptám se znovu. Odkud máte toto číslo?
Říkal, že se zeptáte.
Ten, co mi ho dal. Prý vám nemám odpovídat.
To ale nedává smysl, že ne?
Jak mám vědět, že vám můžu důvěřovat, když mi nepovíte, kdo vám to číslo dal?
Prý vám mám povědět, že je v tomto městě jen jeden muž, který dokáže to, co vy.
Řekl: „Ten muž je expert. Je to profesionál.“
A pověděl mi, že budoucnost se nedá předpovídat
a že toho muže jednoho dne možná budu potřebovat.
Ten muž jste vy.
Kde jste?
A co se stalo?
Dobře. Jste si jistá?
Tak dobře.
Co po vás budu chtít, není snadné, ale vy to dokážete, ano?
Aktivujte v pokoji světelný signál „nerušit“,
a dokud tam nedorazím, nic nedělejte. Rozumíte?
Dobře. Nevycházejte z pokoje. Nikomu nevolejte.
Na nic nesahejte. Neotevírejte dveře.
Nedávejte si žádný alkohol na uklidnění nervů.
Rozumíte? Zopakujte mi to.
Dobře. Výborně. Vedete si skvěle. Dorazím co nejdřív.
Jak poznáte, že to jsem já? Takto.
Všechno bude v pořádku. Dorazím, než se nadějete.
VLCI
Pojďte dál.
- Mluvila jste s někým? - Ne.
- Telefonovala jste? - Ne.
Poslala zprávu? Cokoli jiného?
Ne, nic. Čekala jsem, jak jste řekl.
Tak dobře. Teď už si můžete nalít.
Jo. Cokoli?
Něco silnějšího.
Dobře. Chcete taky?
Ne, díky.
- Ví někdo, že tu jste? - Nemyslím si.
- Nemyslíte si? - Ne. Nikdo to neví.
Co ten pokoj?
Nepoznal vás někdo při přihlášení?
Ne. Použila jsem falešné jméno. Jako vždy. Tedy kdykoli jsem v hotelu. Ne když...
Chápu. To je dobře.
Ten pokoj mi dali po seznámení s... Chtěla jsem, ať čeká u výtahu, aby nikdo...
Tohle já nedělám.
Taková já nejsem.
Poslyšte. Podívejte se, kolik je.
Bude si někdo dělat starosti, že jste se ještě neozvala?
- Já ne... - Přemýšlejte.
Ne. Obvykle si dělám, co chci.
Dobře. Chápu.
- Necháte to všechno zmizet? - Proto jste mě zavolala.
Skákal po posteli.
Spadl a probořil se tím sklem.
Tohle by byl konec.
- Všechno, co jsem vybudovala... - Dobře.
Zrovna nás čeká něco opravdu důležitého.
Dobře. Na tohle nemáme čas. Vůbec nemáme čas.
Nebyla to moje vina. Já jsem nic...
To je teď jedno. Není to důležité, ano?
Ne. Poslouchejte mě.
Tohle musíte vědět. Já jsem nic neudělala. My jsme...
Kdybyste nebyla tady, tak kde?
Co tím myslíte?
Kdyby to byl obvyklý večer
a vy byste nebyla v apartmá za 10 000 dolarů
s mrtvým prostitutem v kaluži krve a hromadě skla,
kde byste byla?
On nebyl prostitut.
Doma. Pracovala bych z domova, dívala se s dcerou na televizi...
Jistě. Dobře. Tak tam teď musíte být.
- Tak jo. - Dobře.
Jste doma. Sedíte na pohovce. Jak se vaše dcera jmenuje?
Mám dvě dcery.
Julia. S tou bych...
Dobře. Díváte se s Julií na televizi.
Ano.
Zařídím, aby s vámi nic z tohoto nespojovali.
Jako by se to nestalo. Za každou cenu.
Děkuju.
Je to moje práce.
Myslela jsem, že to číslo na vás je vtip.
Lidé jako vy opravdu existují?
Ne. To, co já, nikdo nedokáže.
Co to bylo?
- Řekněte „haló“. - Co?
- Řekněte „haló“. - Haló.
Hlasitěji.
Haló?
Nic nepotřebuju. Díky.
Přejete si?
Asi nic. Ne.
Kdo jste?
Přišel jsem vyřešit váš problém. Kdo je on?
Zavolala jsem ho.
Kdo zavolal vás?
A do prdele.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Co se to děje?
Jo.
Jistě.
No jo, já vím. Je to divný. Dobře.
Co je?
Haló? Kdo je tam?
Dobře.
Dobře. Ano.
Chápu. A vůbec nepochybuju,
že se domluvíme tak, abychom byly spokojené obě.
Ve své pozici nic požadovat nemůžete.
Máte pravdu. To máte pravdu.
- Tak mi povězte, co navrhujete. - To je nelegální kamera?
Máte tam kameru. To je nelegální.
Ve státě New York je to závažný trestný čin. Závažný.
Můžete odejít. Vaše služby už nejsou potřeba.
Ale no tak.
Co máte za lubem?
Nevím, o čem to mluvíte.
Copak?
Zkontroloval jste, jestli...
Dobře, jste nahlas.
Haló? Jsou oba u vás?
Slyšíte mě?
- Ano, jsou tady. - Výborně.
Očividně tu máme problém a času není nazbyt.
Přejdu rovnou k věci. Jmenuji se Pamela Dowd-Herdryová.
Tento hotel mi patří. Je docela nový.
Je velmi drahý a já mám zřejmý zájem nespojovat s ním nic kontroverzního.
Je mi jasné, že budova může získat jisté stigma,
a nechci se stát majitelkou hotelu, kde byla okresní prokurátorka,
kterou nadmíru obdivuji a v jejíž práci velmi věřím,
- nalezena s mrtvým prostitutem. - Nebyl...
Přivolala jsem někoho, koho znám přes důvěryhodnou osobu, aby to vyřešil.
Je to expert. Nejlepší ze všech.
To, co on, zkrátka nikdo jiný nedokáže.
Děkuju, Pam.
Má zákaznice má ovšem vlastní zájmy,
jejichž ochranu potřebuje zabezpečit,
a trvá na tom, že zůstane i její kontakt, aby zajistil, že tento malý problém zmizí.
Jelikož jsme ve slepé uličce a nevíme, kdo z vás by tento úkol dokončil lépe,
usoudily jsme, že není jiná možnost, než abyste spojili síly
a ten příšernej průser sprovodili ze světa společně.
Haló?
Ne.
Pam, chci si promluvit.
- Prosím, počkejte. Prosím. - Ne.
- Počkejte chvíli. - To je vtip, že?
- Nemůžete odejít. - Tak já nepracuju.
- Jak mu můžu věřit? Já... - ...ho neznám.
No jistě, možná. Nebo je to nějakej blbec.
Mě taky neznáte. Proč mi věříte?
Věřím tomu, kdo mi na vás dal kontakt, protože...
Pozor.
Nemluví do větru a vám prý můžu věřit.
No, Pam, to se mě ale netýká, že ne?
Chcete apelovat na moji čest? Tak to nechodí.
Řekl, že když práci vezmete, dáváte svoje slovo.
Dodržet ho je otázka charakteru.
Ne takhle.
Natočili i vás.
Na mě zapomeňte.
Jestli to nedotáhnete, má vás na záznamu.
Pa...
Vím, že mě vidíš.
Fajn.
Vidím to jako vy.
Dobře. Co bude dál?
- No, chci vědět... - Nejdřív chci vě...
Chci vědět, co jste dnes dělala.
Od kdy?
Od chvíle, kdy se to zvrtlo. Posaďte se.
Tak dobře.
Šla jsem na akci poblíž.
Po ní jsem chtěla na skleničku a tady mají pěkný bar.
Jak jsem vešla,
zamířila jsem rovnou na dámy, ale dal se se mnou do řeči tenhle mladík.
Byl zábavný a okouzlující a vůbec tam nezapadal.
Tak jsem se zeptala: „Nechceš se mnou na pokoj?“
Bylo to napůl žertem, napůl vážně.
On odpověděl: „Jasně.“
- Vůbec jste ho neznala? - Ne.
- Nikdo vás neviděl? - Ne.
Pak jste přišli sem.
- Na co to musíte vědět? - Zjišťuju, co mám zamést pod koberec.
- My oba. - Cože?
Musíme to vědět oba.
- Přišli jste sem. - Pili jsme a laškovali...
Pardon. Kdy jste ten pokoj dostala?
- Než jsem přišla nahoru. - Než přišla nahoru.
- Než jste ho potkala, nebo pak? - Po setkání s ním. Než jsem přišla sem.
Tak díky. To jsem nevěděl. Pokračujte.
Takže jste pili a laškovali.
- Mluvili jste o penězích? - Není to prostitut.
Ne. Hele! Už jsem... Bože.
Už tak je to dost velká ostuda a ponížení.
Proč musím všechno říkat dvakrát?
Nemusíte všechno říkat dvakrát.
Několik věcí možná ano.
Ježíši, nemůžete...
Ježíši, copak já vím, o čem už jste mluvili?
Ne. Snažím se v tom zorientovat.
Přivedla jste si na pokoj toho dvacátníka, co není prostitut.
Začali jste popíjet, laškovat a...
Šel do koupelny, pak vyšel a začal skákat na posteli,
spadl na záda na ten pitomej vozík a bylo po něm.
Bude si někdo dělat starosti, že jste se neozvala?
Upravíte se.
Vezmete si svoje věci a odejdete.
Jsem celá od krve.
Půjdete domů za svojí rodinou a budete dělat, že se nic nestalo.
Copak?
Nemáte náhodou...
Takže se mi ozvete a sladíme...
Nebojte se. Na to taky dojde, ale ne teď.
A co přesně s ním uděláte?
S kým?
Jistě.
Tak dobře.
Ahoj, zlato, už jsi jedla? Jedu domů. Můžu cestou něco koupit.
Co to děláte?
Dostal jste příležitost, nechal jsem vás to odklízet bez dozoru.
Bez dozoru? To je vážně čest.
Asi jste vůbec nepochopil, co se tu vlastně děje.
- Opravdu? - Ano.
Chci to tu dotáhnout a jít domů.
Vždyť říkám, že jste to vůbec nepochopil.
Tak to vysvětlete.
Vy musíte zajistit, že ten průšvih za vámi nebude nikdo spojovat s vaší klientkou,
a abyste toho dosáhl, musí to všechno zmizet.
Jako by se to nestalo. Náročné.
- Snad pro vás. - To není podstatné.
Mojí úlohou je zajistit, že odvedete svou práci,
aby ten průšvih nikdo nespojoval s tímto hotelem.
Méně náročné.
Takže si tam budete sedět a usrkávat limonádu?
Já na vás budu...
dohlížet.
Naserte si.
Na nic nesahejte.
Budete mít na svetru krev.
Krev na něm mít nebudu.
Díky.
Zbavit se těla. Dotáhnout to. Dohlížet.
Do hajzlu.
Já říkal, ať na nic nesaháte.
Do hajzlu.
Bude to sakra dlouhá noc.
Počkejte, tomu nerozumím.
Nemůžete se těch drog taky zkrátka zbavit?
- Najdou v parku předávkovanýho kluka. - Není důvod, aby ten kluk
- měl tolik drog. Jsou kradený. - Budou se ptát.
Ať ty drogy patří komukoli, bude je hledat.
Vážně nechceš, aby ti takoví lidi přišli do hotelu!
Netuším, co jste mi teď říkali.
Ale napadlo mě, že ten, komu patřily, je asi bude hledat.
Nechci, aby ten člověk přišel až sem,
a rozhodně nechci být odpovědná
za odhození jeho zboží do řeky nebo předání policii.
Takže uděláte následující.
Zjistíte, komu ty drogy patří,
a vrátíte je.
- Ne. - Hele, Pam, to ne...
To není tak snadný.
- Mohlo tam být sledovací zařízení. - Sledovací zařízení. Už by tu asi...
Jak sakra zjistíme, komu to patří?
Nejdřív tělo, pak drogy.
- Být vámi... - Což nejste.
- Nechci, aby to trvalo celou noc. - Nebude.
Tak dobře...
Teď se chcete zapojit? Jděte do prdele.
Hele, chcete pomoct?
Zavolejte šéfové, ať vyklidí garáže.
Vyneseme to tělo v plachtě.
Děláte si srandu.
Musíme se zbavit ostrahy. Ať ho nikdo nevidí.
No jistě.
- Co je? - Nic.
Máte štěstí, že tu jsem. Byl byste v pasti.
- Chápu to. - Šetřím čas.
To nevadí. Nic nevysvětlujte. Nezvládnete to, tak vám pomůžu.
- Zvládnu to. - Vážně?
- Jo, vážně. - Tak prosím.
Nechci vám ukazovat svoje metody.
Když myslíte.
Hele, víte co? Té šéfové nevolejte.
Kruci. Vaši podělanou pomoc nepotřebuju.
Sakra, já to udělám.
No, to je jeden způsob.
Vypadá to jako mrtvola na vozíku.
Ještě jsem neskončil.
Něco vám vysvětlím.
Nemusíte mi pomáhat. Já vaši pomoc nepotřebuju.
Ale bylo by to tak rychlejší.
To představení mě baví.
Díky.
Rád jsem pomohl.
- Kreténe. - Hajzle.
Počkejte.
Co je?
Garáže mají vlastní bezpečnostní systém.
Jste parchant.
Chtěl jsem vidět, jak na to jde stařík. Ale nevyzradím to.
Ten červený.
Co je?
Máte tak pět minut navíc.
Já pět minut navíc nepotřebuju, sakra.
Mám ovládání.
Nemotejte se do toho.
Myslíte ten kužel v závoře?
- To je další tajný trik? - Vymažeme záznamy a vypadneme.
- Ne. - Ne?
I když mě zajímá, jak byste beze mě zvládl následující situaci,
tohle budu muset udělat sám.
- Co prosím? - Ty záznamy vymažu já.
- Vy to vidět nesmíte. - Jo. Něco za něco.
Udělat to před vámi mám výslovně zakázáno.
Od koho? Od své šéfové?
Tam vzadu vás nechce.
Má v novém luxusním hotelu skryté kamery. Co je to za podfuk?
- Nepůjdete tam. - Vážně? Proč?
Co tam schováváte? Kdo vlastně jste?
Kdo jsem? Naserte si. A kdo jste vy?
- Starý ranař? Zametač stop? - Jo.
Já vás tam nepustím.
Na hotelového hlídače se dost vytahujete. Jste snad v audiovizuálním klubu?
- Neodjedu, dokud z těch záznamů nezmizím. - Na to sere pes.
Může to být bouda.
- Prosím vás. - A ne snad?
Jaká bouda?
Možná toho kluka zavolala vaše šéfová.
- A dál? - Jo.
Toho kluka zavolala kvůli těm drogám. Nebo mu je dala a nastražila to na oba.
Bavili se a smáli, popíjeli a tak.
A ona chtěla, aby se předávkoval před kamerou.
- Jo? - Jo.
Pak se domluvila s mojí šéfovou, že to nechá zmizet, jako by nic.
Ale ty záznamy si schová.
Na co?
- Jako páku, tupče. - K čemu, pitomče?
- To mi povězte vy. - To je kravina.
- Moc koukáte na filmy. Já... - Blbče.
- Sakra. - Do háje.
V pořádku?
- Dobrý. - Jo.
To nedává smysl, nedýchal.
- Nezkontroloval jste tep? - Neserte. Žádnej neměl.
A přesto...
Vy jste ho nezkontroloval.
- To je základ. - Žádnej podělanej tep neměl.
- A přesto... - Vy jste se nezeptal.
- Neřekl jste: „Žije?“ - To musím?
- Myslíte, že jsem ten tep nezkontroloval? - Z nervozity jste zapomněl.
Jste amatér. Přijdete, vidíte dvě stojící osoby, jednu na zemi.
Nemáte se ptát, jestli má tep. Jestli je mrtvý. Zkontrolujete si to.
- Díky, sensei. - Jo.
Možná to bylo těma drogama.
To je očividně blbost. Tak to nefunguje.
No, mrtvý není.
Zdá se, že není.
- A vy jste to nezkontroloval. - Už dost. Přemýšlím.
Byla to kouzelná droga,
- co vám extrémně zpomalí tep. - Tak budete už držet hubu? Je to jedno.
Teď je to něco jinýho.
Počkat, tohle je skvělý.
Zamyslete se. On to bude vědět.
Musíme jet a pospíšit si.
Není to jisté.
Já vím, ale musíme jet hned, než bude mít mozek na kaši.
Asi už ho na kaši má.
Já nechci chodit po domech jako nějaký jehovista
a snažit se vrátit čtyři cihly bůhvíčeho, co vy?
- To byl váš plán? - Snažím se vás přesvědčit.
Za pokus to stojí.
Souhlasím.
Tak dobře. Já někoho znám.
To ani náhodou.
- Proč ne? Je dobrej. - Seru na něj. Nějakej fušer.
- To by nešlo. - Vy si naserte. Chci za ním.
- Umí to. Máme exkluzivní vztah. - Moje auto, můj kontakt. Vy si naserte.
Do hajzlu.
Tak co?
Nebere to. Kam jedeme?
Do čínský čtvrti.
- Za výjezdem doprava a pojedete... - Vím, kudy se tam jede.
- Albánci. - Co?
Před časem měli Albánci takový průšvih.
Jo, to vím.
Obrovská zásilka čistého heroinu cestou z Evropy náhle zmizela.
Já to vím. Myslíte si, že jsou ty cihly jejich?
- Tak je vraťte. - Ne.
Nechci, aby mě zavraždili, to vám tu vysvětluju.
Ti Albánci zabijí každého, koho z krádeže té zásilky podezřívají.
Ten, kdo to udělal, poslal toho kluka jako návnadu,
aby svedl moji klientku kvůli politickému vlivu,
aby si posvítila na ty Albánce a vyčistila pole pro prodej těch drog.
Poslali tam toho kluka s batohem.
Chtěli, aby se zdrogoval, předávkoval a...
Ne, to nedává smysl.
Pokračujte. Nakonec tomu na kloub přijdete.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Na Division doleva.
Nejdřív vás ohlásím.
Dobře.
- Nemůžu tam vpadnout s někým... - Dobře.
- Ne, dnes ne. - Kvůli tomu tu nejsem.
Jistěže ne.
No tak. Je to vážný. Potřebuju pomoc.
Jakou pomoc?
No...
Takže jo.
Moment, přijdu dolů.
Co s tím klukem bude, až promluví?
Když promluví, moje práce tím skončí.
A ten druhý ho zabije?
- Ručíš za něj? - Potíže nedělá.
Ale neručím za něj. To zase ne.
Je to takový ten typ, víš?
Ne, nevím. Jaký typ?
Myslí si o sobě, že je snad génius.
- Že ví, jak na to, chápeš? - Jo, ten typ já znám.
Nevzkřísím toho kluka, abyste ho zabili...
Určitou dobu byl známý, jednička, ale to už opravdu dávno vyprchalo,
jenže mu to nikdo neprozradil.
Asi bydlí v jednopokojovém bytě
a před usnutím sleduje černobílé filmy, protože je osamělý.
Ahoj, June.
Ahoj.
Nevzalas to.
Já vím.
Ty máš v kufru kluka?
- Jak dlouho vy dva... - Tak to není.
- Řeklas mu, že máte exkluzivní vztah. - Je jich víc?
Opravdu máš v kufru zdrogovaného kluka? Jestli ano, tak...
- Přede mnou? - Ano.
- Ano? - Ano?
- Ne. Ano? - Ano.
Nemůžeme se nejdřív postarat o toho kluka, vy šílenci?
Buďte opatrní. Vy oba.
- Kdyby vás určití lidé viděli spolu, já... - Řeklas, že máme exkluzivní vztah.
Co? Řekla jsi to!
Sakra.
No tak, odneste ho dovnitř.
- A pozor na záda. - Jo.
Tak dobře. Na tři. Můžeme?
Počkat. Raz, dva, tři, že ano? Ne raz, dva, tři, teď?
- Jistěže ne. - Dobře.
Raz, dva, tři.
Víte, co si vzal?
- Ne. - Nejsem si jistý.
Asi to byla nějaká špatná kombinace nebo něco hodně čistého.
Bože, jako by ani neměl tep.
I záchranář by řekl, že je mrtvý.
Opravdu?
- Stačí, aby mluvil. - Shrnu to.
Je to, jako by si vzal nějakou kouzelnou drogu?
- Kolik... - Zpomalí ti tep tak, že...
Kolik šašků ti sem chodí?
Teď se to vážně nehodí.
- Proč jsi mi to nevzala? - Takže oba ven. Hned.
Ven.
Ty jsi to věděl?
Tušil jsem to.
Nikoho jsem neviděl ani nic neslyšel, tak jsem se neptal.
Jestli tě to utěší, je nejlepší.
Jasně.
Když mi měl můj první zdravotník vytáhnout kulku, chtěl mě uspat.
Já ho poslal někam.
A ukázalo se,
že lidem bez ptaní bral ledviny.
Po probrání si říkali: „Na vyndání kulky je ta jizva nějaká velká.“
Zachránila mi život.
Opravdu?
Jo. Měl jsem šrapnel u páteře. Lízal jsem se z toho ve sklepě dva týdny.
V říjnu?
Možná. Jak to víš?
Byl jsem tu.
Ale no tak.
Přemýšlel jsem, proč mě nepouští ke sklepu.
- Je ta nejlepší. - To ano.
Asi jsem tušil, že to není exkluzivní.
- Ale taková náhoda? - Viď?
Oba spíme se stejnou doktorkou z čínské čtvrti.
Vy dva jste ne...
Chyťte ho!
Jeď...
- Tam... - Já vím.
Dobrý večer.
Pojď sem!
Neutíkej!
Sakra.
Do prdele!
Nastup si.
Sráči.
Hej, ty debile! Co to děláš?
Nastup.
Co jste zač?
Ne!
- No tak. Jen potřebujeme... - Ne!
Hej! Blbečci!
Chytejte.
Dva velké každé dvě hodiny
a jeden malý každých šest. A hodně vody.
A s ním já nespím. Jen si z tebe střílí.
Jo. Střílel jsem si z tebe.
Ne.
- No tak. Ty byt určitě máš. - Možná.
Jistěže ano.
Nech toho!
- Víš, jak působíš? - Jak?
Jako někdo, kdo má byt.
Máš ho. Pojedeme k tobě.
- Ke mně nepojedeme. - Proč ne?
Proto ten byt mám.
No právě.
Tak jo.
- Co to sakra je? - Obleč se.
Pojď.
Ti, kdo budou následovat Krista, přijdou do jeho království.
Potřebuju pokoj.
- Hnízdo lásky, Tisíc a jedna noc, Safari? - Prosím?
Hnízdo lásky, Tisíc a jedna noc, Safari?
První dva jsou nejméně na tři hodiny.
Safari jde i po hodině.
V Boží rodině se jim dostane požehnání.
Není prostitut.
Sedni si.
Tak jak to uděláme?
Protože takhle jsem to ještě ne...
Asi můžu začít já a pak...
- Ve vhodnou chvíli se přidám. - Pokud nechceš začít ty...
Ne, ty. Ty to zvládneš. Já se ti přizpůsobím.
Dobře.
- Odkud... - Takže...
Odkud máš ty drogy?
Nevím, o čem to mluvíte.
Tak dobře.
- Odkud máš ty drogy? - Já nevím.
Já o žádných drogách nic nevím.
- Odkud máš ty drogy? - Já ne...
Vysyp to, hajzle.
Ukaž mu zbytek.
No tak.
Hned.
Ty nejsou moje.
Můžeme si promluvit na chodbě?
Co to sakra děláš?
Zeptal ses na totéž třikrát. Tak...
Nevěděl, že je máme. Panikařil. Měli jsme výhodu.
Nepanikařil. Nic by neřekl.
- To nevíš. - Kolikrát ses chtěl ptát?
Desetkrát? Dvacet... Hej!
Asi nechápeš, že to vyžaduje um.
Um opakovat totéž dokola?
- Dobře. Předveď svoji techniku. - Tu ti neukážu.
- Žádnou totiž nemáš. - Ne.
Ne? Tak proč?
Okopíroval bys ji.
- Okopíroval? Já a okopíroval? - Zase se opakuješ.
Ty žádnou techniku nemáš.
Mám a je trošku propracovanější než omílání jedné věty.
Ukázal jsem ti to s vozíkem.
- Neukázal. Viděl jsem to. - Líbilo se ti to. Použiješ to.
- Možná. - No tak. Přiznej to. Bylo to dobrý.
- Tak jo. Vážně dobrý. - To ano.
Co uděláme dál?
Nepopoženeme to?
Co tím myslíš?
Nechci tu být.
Chtěl bys domů?
Jen z toho postávání asi dostanu syfilidu. Vyřiďme to.
- Vážně? - Proč ne?
- Tak to vyřídíme. - Výborně.
Odkud máš ty zkurvený drogy?
- Ty zmrde! - Od Lagrange! Říkají mu Lagrange!
Od Lagrange?
- A co s ním? - Jsou jeho. Nebo spíš byly.
- Kecy. Jak? - Jak? Co tím myslíte? Jak co?
- Jak ses zapletl s překupnickým esem? - Jo.
No... Já nejsem prostitut, víte? O to tu nejde.
Jak jsi je dostal?
Do prdele! Snažím se to kurva vysvětlit. Nechte mě to vysvětlit, ano?
Nedali byste mi vodu?
- Říkala, ať hodně pije. - Jo, já vím. Já...
Dobře. Seru na to.
Děkuju.
Jo.
Děkuju.
Páni.
Bože.
Tak dobře.
Vzbudil jsem se...
Ježíši. Vzbudil ses... Tím začneš?
- Nech ho mluvit. - Já... Jo.
Jinak to nebude dávat smysl.
Musíš zmínit, že ses vzbudil, jako by to nebylo jasný?
- Ano. Tím můj den začal. - Tím začíná každej den!
On jen chce, aby ses zamyslel, co je nejdůležitější, a zbytek vypustil.
- No, já... - Hej!
Zamysli se.
Jasně.
Takže jsem se vzbudil,
vstal jsem z postele
a v pokoji byl nepořádek, kocovinu jsem neměl,
ale cítil jsem se... Sakra!
Do hajzlu! Pardon. Dobře. Já... Ano.
- Vyšel jsem z domu... - Ne.
Ať to vypráví celé. Nezvládne to.
- Zvládnu to. - Nezvládneš.
- Jo, zvládnu. - Vyprávěj rychle, ano?
- Dobře. Ano. Já... - Co se sakra stalo?
Ano. Dobře. Takže...
Nechtěl jsem na tom vydělat, stát se dealerem.
Chodím na přednášky na Pace. Studuju obchod.
Přednášky o obchodu, víte,
jinak s váma lidi vyjebou, použijí kličky, když se v tom nevyznáte. Tak studuju.
Chodí tam jeden pohodář. Prošel si lecčím, ale je chytrý.
V podstatě je to génius. A dneska mu umřela máma, do hajzlu.
Volali mu, když byl na přednášce, a jeho máma byla v nemocnici
a ona, do hajzlu, umřela, protože jí nedali správný léky nebo co.
Podělali to.
Říkám: „Víš co? Já ti pomůžu.“
Důvěřuje mi. Trávíme spolu čas a tak. Je opravdu pohodář, nekecám.
A on: „Mám to odnést šéfovi, a teď nemůžu.“
Tak povídám: „Já to udělám.“ Normálně v tom nejedu.
Tak mi ty drogy dal a já na to: „To si kurva děláš srandu?“
Ale zrovna mu umřela máma, tak říkám: „Kámo, udělám to.“
Čekal jsem, až dostanu adresu, kam to mám odnést.
Jo, připadal jsem si fakt hustě, ale taky jsem se bál a tak.
Srdce mi bušilo jak blázen.
Tak jsem vešel do jednoho baru. Byl v hotelu.
Cítil jsem se sebevědomě, strašně důležitě, a lidi si toho všímali.
Holky se po mně dívaly,
najednou jsem byl frajer.
A to jsem se ráno ani nevysprchoval, víte?
To jsem se snažil vysvětlit.
Tři holky, do prdele. Bavily se se mnou sexy holky.
Byl jsem fakticky frajer.
Kupovaly mi drinky. Já jsem na mizině.
A jak jsem vycházel z toalet,
jedna starší paní, taky sexy, mi navrhla: „Nechceš se mnou na pokoj?“
A já povídám: „Ano, jistě.“ Je to můj život. Proč ho nežít?
Diegova máma právě umřela,
tak jsem přemýšlel o životě a o tom, že může každou chvíli skončit.
Tak jsme se bavili a já... Chtěl jsem vědět, jaký to je, chápete?
Bylo to jako kouzlo zabalený v igelitu, volalo mě a já ho chtěl vyzkoušet.
Jen trošičku, protože...
Poprvé jsem si připadal hrozně drsně.
Vy to nemůžete pochopit, protože vy drsní jste.
Ale byl jsem opatrný. Moc opatrný.
Ani byste si nevšimli, ale dal jsem si. A drsně jsem si nepřipadal.
Zkrátka...
To je všechno?
Asi ano.
- Tak dobře. - Kam jsi to měl odnést?
- Nevím. - Kde máš mobil?
Schoval jsem ho.
V tom hotelu?
- Ne, než jsem odešel. - Proč?
Pro případ. Schoval jsem i peněženku, kdyby mě zatkli.
A jak jsi měl bez mobilu dostat adresu té donášky?
Přes pager.
- Pager? - Kde ho máš?
Já pager nemám. Jsou snad 90. léta?
Tak kdo ho má?
- Nikdo. - Ten pager nikdo nemá?
- Ne. - Kde je?
Diego mi ho nechal v práci.
- Kde? - Jmenuje se to Club Ice.
Býval to Palazzo nebo tak něco. Já nevím.
Někdy tam dělá barmana.
A proč ti ten Diego vůbec důvěřuje?
Asi protože jsme kamarádi.
Vy myslíte, že už je moc pozdě?
Brzy, pozdě. Tu práci jsi vzal, dal jsi svoje slovo.
Musíš ji dokončit.
Jasně.
Vidíte ji?
BOJUJE SE ZLOČINEM ZVOLTE OPĚT MARGARET KRETZEROVOU
Jak dlouho už spolu pracujete?
- Dlouho. - Už ani nevím.
Vážně?
No, je to znát.
- Opravdu? - Jo.
Máte skoro stejný oblečení,
mluvíte podobně.
Jste jako jeden člověk.
Až to doručím, všechno se vyřeší, že?
Příští týden mě čeká důležitá zkouška. Nechci to pokazit.
S tím si nedělej starosti.
Za dvě vteřiny jsem tu.
- Jsi vtipnej. - Co? Ne. Já vám neuteču.
- V tom případě... - Vážně. Zajdu tam pro ten pager. Hračka.
Ano? Slibuju. Nebudu... Co je?
To je...
Chorvatština.
Proč se na sebe tak díváte?
To v Gowanusu jsi byl ty, co?
- Ne. Proč? - A já, proč nezavolal. Když jsem slyšel,
- jak se to podělalo... - Ne, nepodělalo.
Takže jsi to byl ty?
- O co jde? - Co bylo s tím tělem, to nevím.
A ten výbuch ve skladu s důkazy v Bronxu?
Žertuješ. Tos byl ty?
Jo.
To bylo v říjnu.
- Zotavoval ses u June. - Jo.
Sakra. Dnes se mě pokusila varovat.
Říkala, že kdyby nás určití lidé viděli spolu...
Ten pager potřebujeme. Nemůžeme tam zajít?
- To nejde. - Proč ne?
Hledají ty drogy? Jeden z vás tu s nima může počkat.
- Já ho s nima nenechám. - Ani já jeho.
Nevěříte si?
Kde je?
- Co? - Ten pager.
Je u...
Ne. Já vám to neřeknu.
- Neprovokuj, hochu. Kde je? - Řekněte mi, co se děje.
- Ne. Kde je? - Proč ne?
- Nejde to. - Proč ne?
- Zkrátka ne. - Proč?
- Protože... - Nejsme parťáci.
Cože?
V tomhle oboru se očekává diskrétnost.
Je to jako řehole.
Tak jsem se to naučil.
Já taky.
Když si na takovou práci někoho najmeš,
chceš vlka samotáře.
Bez napojení. Bez protichůdných zájmů. Budou ti věřit, když ty neuvěříš nikomu.
A v té budově je jeden velmi děsivý
a velmi násilnický muž, pro kterého jsme, jak se ukázalo, kdysi pracovali my oba.
- Když nás spolu uvidí... - Kdyby pojal podezření, že vím, co ví on...
A já vím, co ví on.
- Tak by nás bez váhání hned nechal zabít. - Nebo by nás zabil on sám.
Jste tajní parťáci?
- Nejsme parťáci. - Nejsme parťáci. Ježíši.
Dobře. Bude to následovně.
Ty drogy vezmeme s sebou.
A půjdeme tam všichni.
Budeme si na dohled.
Ty vezmeš ten pager.
Budu se modlit, aby nás spolu Dimitri neviděl.
To je pěkně hloupý a nebezpečný plán.
Vážně nejste parťáci?
Ten žebřík studí.
Cože?
Ten žebřík studí.
Zmlkni.
Jsem kamarád Diega, něco mi tu nechal.
- Co? - Pager.
Diego mi tu nechal pager. Zelenej pager.
- Zařídím to. - Dobře. Děkuju.
Ne. Je to pager. Je přímo tam.
Můžete...
Co jsi dělal za barem?
- Nic. - Co jsi dělal za barem?
Jen jsem mluvil s tamtím pánem. Ne.
Dobře.
Ne, hoši, ne! Všichni se uklidněte!
O co jde, Dimitri?
- Kdo je ten kretén? - Kdo jste vy?
Hoši, to je v pořádku.
Všichni se uklidněte. Dejte mi je.
Zbraně mohou mít jen svatebčané.
Promiň, zlatíčko. Omlouvám se.
Napravím to.
Všechno je v pořádku.
Jsou to přátelé.
Jo.
Pojďte oba sem.
Pojďte.
Pusťte hudbu, prosím.
Hej.
Přišli jste na svatbu mojí dcery a vytáhli zbraně?
Přišel jsem vzdát úctu.
Počkat, Dimitri, vy toho blbce znáte?
Ať už tomu uvěříte, nebo ne, oba nabízíte celkem podobné služby.
Se vší úctou, Dimitri, o tom pochybuju.
Jestli tě ještě uvidím, ty ubožáku...
Hej!
Jdeme!
Tak dobře.
Hele, nech ho být. Zůstaň tu. Dej si něco k pití.
- Mám práci. - Aha, no jistě.
Jsi profesionál.
Vlk samotář.
Omlouvám se za vyrušení.
A gratuluju dceři ke sňatku.
Zlatíčko.
Hej, zlatíčko.
Pojď sem. Hej.
Jsou přátelé.
Hej!
Vidíte?
Já říkal, že neuteču.
Žádná adresa zatím nepřišla.
Ještě máme čas.
Taky to chci dokončit.
Pojď.
Nemůžeš při tom kousání zavřít pusu?
Dobře.
Jak s něčím takovým začnete?
S tím, co děláte.
Co myslíš, že děláme?
Napravujete, ne?
Když se něco pokazí nebo když někdo něco pokazí, tak to napravíte, ne?
Víceméně.
Tak děkuju.
Škoda, že nemůžete spolupracovat.
Při vaší práci musíte být osamělí.
Půjdu se vyčurat.
Takže Lagrange má u Dimitriho špeha, nebo to Diego hrál na obě strany.
- Pořád se držíš té konspirace? - Ta mrtvá máma byla jen historka.
Nastražili to na něj. Ale proč? A jak Lagrange dostal tu zásilku?
Sejde na tom?
- Tebe to nezajímá? - Nic to nemění.
Takže nezajímá?
Byly by to cenné informace.
Musíme vymyslet, jak to sehrajeme. Nesmíme vědět oba všechno.
Dobře. Jeden z nás to doručí. Pak snad zjistíme, co se kurva děje.
Jestli dostaneme tu adresu.
Jestli ji dostaneme, jeden z nás to doručí.
Ne.
Musí to udělat on.
Cože? Ty... Ne.
Může utéct. Nebo nás napráskat. Je to nejistý.
Musí to udělat on.
Tomu nerozumím.
Někdy se to vyřeší samo.
Půjde tam a oni ho zastřelí?
Protože ty to udělat nechceš?
Co nemusím, to nedělám. Obzvlášť v takových případech.
Nebo se bojíš.
Když se ten kluk nevrátí domů, budou ho hledat. Takhle ho najdou.
Tomu rozumím.
Nebo ho můžeš nechat žít.
Řekněme, že se pleteš.
On to doručí a přežije to.
Pak...
Víš, proč má popravčí četa víc členů?
To vím.
Takže...
- Já pomoc nepožaduju. - Já vím...
Ale já ji nabízím.
Proč? Abys mě pak mohl pomluvit?
Před kým?
Já jen říkám, že chápu...
Já vím, jaký to je, něco takovýho udělat.
A takto by to možná...
bylo trochu míň...
Jo.
Víš, kde to je?
Už přišla?
Díkybohu.
Panebože. Já myslel, že jsme mrtví.
Panebože. Díky.
Děkuju.
A co teď?
Půjdeš dovnitř.
Vy nepůjdete?
Tu práci jsi vzal ty. Teď ji dokonči.
Jasně.
Počkáte tu na mě?
Dobře.
Vrátím se.
Možná se to vyřeší samo.
Do hajzlu.
- To jsou... - Albánci.
Kurva!
Jeď!
Vy nejste vlci! Jste přátelé!
Tři, dva...
Jsou mrtví?
Bože. Ježíšikriste. Do prdele.
Co se stalo?
Šel jsem ke skladu a říkal si: „To je fakt děsivý.“
Ale myslel jsem, že to zvládnu. Dodali jste mi sebevědomí.
Bože. Dost. To je jedno.
Sakra. Co teď?
Dokonči tu práci.
Cože?
Přišel jsi doručit ty drogy. Udělej to.
A jak je mám... To je mám někde položit?
Jak chceš, aby to vypadalo?
Tenhle určitě velel těm ostatním...
takže asi jednu držel.
Já vím. Jo.
A tenhle chlap se možná...
snažil utéct. Nechtěl tu být.
Vypadá to realisticky.
Pojedeme. Ať jsme do východu slunce pryč.
Odvezete mě domů?
Jeď metrem.
Prosím.
Všichni pojedeme metrem.
Máš na svetru krev.
Sráči.
Bylo mi to jedno.
Co řekneme tátovi?
Že se v noci nestalo nic neobvyklýho. Jestli řeknete něco jinýho,
hodíme si mincí, kdo zabije tebe
a kdo zabije tvýho tátu.
Těšilo mě, pánové.
Neznáme se.
Jasně.
Ahoj, tati. Chtějí si s tebou promluvit.
Frank točil film Mandžuský kandidát.
Byl známý tím, že všechno zvládal na první záběr.
A režisér řekl: „To bylo skvělé. Ještě jednou.“
Frank na to: „Víš co,
když je to tak skvělé, proč neuděláš dvě kopie?“
Černou?
Ano, černou.
Jo.
Hej. Vrať se. No tak.
Maličký. Pojď sem.
Tak o co tu běží?
Zajdeme na snídani?
Znám dobrý podnik.
Brighton Beach, naproti...
Přesně. Tam to miluju.
Mimochodem to bylo opravdu zastrašující.
Líbilo se ti to s těmi kleštěmi?
Možná ti to ukradnu.
Máš rád bliny?
Ty miluju.
Jo.
Tady. Děkuju.
- Sledování. - V drogách, sakra.
Měl jsem si všimnout.
Ukradl vůbec Lagrange ty drogy, nebo...
Já...
Už je ti jedno, kdo to byl?
Pokud ten kluk nepromluví, je to jedno.
Uvědomuješ si, že jeden z nás ho asi nakonec...
- Jo. Nejspíš. Nestahuj kalhoty... - Pokud ho vůbec zabít jde.
Jo. No...
Měl štěstí, parchant.
To teda byla noc.
Jo.
Tak dobře.
Co ti řekla, aby tě přiměla se mnou pracovat?
Co řekla? Měla nějakou páku?
Řekla, že nemám na výběr.
Tak dobře.
„Vezmeš práci, dáš slovo. Je to otázka charakteru.“
Kdo ti to volal?
Cože?
V autě cestou k June.
- Kdo ti volal? - A tobě?
- Byl to tvůj kontakt. - Můj kontakt?
Ten, co dal Pam tvoje číslo.
- Tak mu zavolala ona. - Ale proč volal mně?
Kdo zavolal...
Ta prokurátorka že má tvoje číslo...
Ne.
Jo.
Máme stejný kontakt?
Máme oba stejný kontakt.
Zajímal se o odklizení stop?
- Ne. Ledaže... - ...věděl o těch drogách.
Kluk umřel a nedoručil je, tak volal nám.
- Ale nebrali jsme to. - Poslal dalšího.
- Čínská čtvrť. - Kluk přežil.
Jo, plán se zase rozjel.
- Jeli jsme k Dimitrimu. - Ten by nás zabil, ale...
- Neobalamutili jsme ho. Věděl to. - Ochranka ne.
Albánci pořád nic.
- Sledování vypnuté. - Pak ten pager.
- Nastražil to. - Lagrange jako by chtěl drogy přesunout.
Albánci rozpoutají válku.
- Nebude konkurence. - Uzavřou město.
- Pozatýkají je. - Ta prokurátorka.
- Vypere peníze. - ...pravý zloděj. Máme skvělé vyhlídky.
- Proto ty kamery. - Chtěl vědět, kdo to ví.
Ale ten kluk to změnil v přestřelku.
Měli jsme to být my. Nemyslel, že tam pošleme jeho.
Chtěl odklidit nás.
- Živé nás odtud nepustí. - Ne.
Nebudou to riskovat, co?
Ne.
Hele, ani nevím, jak se jmenuješ.
Víš co? Když to přežijeme...
Platí.
Můžeme?
Jo.
VLCI
- Jo. - Jo.
- Jo!
Mám tě.
Sakra.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa