VSEBUJE PRIKAZE TOBAKA
NESREČNA BITJA
Pa.
Pa!
Pa. Pa.
Pa-pa. –Pa. Pa.
Kup organov brez iskre zavedanja v možganih
ali črpanja krvi srca.
Le kup mesa za nedeljsko kosilo.
Kdo bi želel rekonstruirati organe?
In kdo loči človeka od živali, če je sploh razlika?
Dajte, no. Kot otroci ste sestavljali sestavljanke.
Se samo jaz hudičevo težko zberem, ko govori pošast?
Izjemen kirurg je z revolucionarnimi raziskavami. Oče je ustanovil ta inštitut.
Se ti pomotoma zdi, da si vključen v pogovor, Max McCandles?
Nisi, četudi sediš blizu.
Odjebi, kolega. Kupi si obleko.
Res mislite, da gredo jetra tja?
Smem vprašati, zakaj bi jih dali nazaj noter?
Za mojo zabavo.
G. Max McCandles!
Po predavanju se sprehodite z mano.
Vaša seminarska.
Vam je bila všeč? –Razkriva običajen um, ki se nadvse trudi doseči povprečnost.
Hvala. –Asistenta pri projektu potrebujem.
Z veseljem.
Ste religiozni? –Verjamem v Boga.
Vame ali v božanstvo? –Duhovito, ker vas kličejo …
Sam sem skoval to šalo. Brez razlage jo razumem.
Hudičevo delo.
Bi si pustili brado? –Z njo sem podoben psu s kravato.
Otroci imajo radi pse.
To delo. –Da, pridite.
Bog! Bog.
Zdravo. –Zdravo.
Bella, to je g. McCandles.
Pozdravljena, Bella.
Kir. –Kri. –Kir.- Kri.
Kri. –Izvrstno. –Dobro sem.
Kako lepa slaboumnica.
Poškodbo možganov je imela. Popravil sem jih.
Starost njenega uma in telesa nista ravno usklajeni.
Uči se jezika. Vse hitreje napreduje.
Prelepa je.
Vestno moram beležiti njen napredek.
Bi naredili to zame? –Počaščen bom.
Lu!
–Res je vznemirljivo, Bella.
"Lu." Mislim, da … –Ga. Prim!
Lu.
Ne maraš slanikov?
Sam jih obožujem.
Zjutraj se mi zdijo odlični.
Bella tudi rezati.
Bella sme samo mrtve.
Samo mrtve. –Samo mrtve.
Samo mrtve.
Čof! Čof, čof.
Čog!
Teci!
Čog.
Na dan se nauči 15 besed.
Njena koordinacija je precej slaba.
Zvečer je viden napredek.
Lasje ji v dveh dneh zrastejo za palec.
Tu imam graf rasti. –Izvrstno.
Lahko greste. Se vidimo jutri.
Od kod je?
Vaša naloga je zbiranje podatkov.
Obvestil vas bom, če bom dodal še bebava vprašanja.
"In ko so se vrnili iz gozda,
je bila znova z mamico in očkom.
Tisti večer so se do sitega napokali torte.
Presrečni so bili, da so znova skupaj."
Ti meni očka, Bog?
Jaz … –Prim reče, da ne.
Bella dekle od nikjer.
Kje to biti? Nikjer?
Sirota si.
Tvoji starši so umrli.
Potem razrezati starše, Bog? –Ne.
Moja prijatelja sta bila.
Pogumna raziskovalca,
ki sta umrla pod plazom v Južni Ameriki.
Premikala sta meje znanega
in plačala ceno.
A le tako je vredno živeti, Bella.
Poslali so te k meni, da bi skrbel zate.
Mrtvo?
Žal, draga moja.
Uboga Bella.
Ampak rada Boga.
Spi tu.
Ne.
Lahko noč, draga Bella.
Tu, starši.
Da, Peru.
Zakaj pisati vsak orešek? –Zabeležiti moram vnos hranilnih snovi.
Koliko?
Povej Belli druge kraje.
To je Lizbona na Portugalskem.
Jug Francije. Alpe.
Avstralija.
Daleč je in polna nevarnih ljudi in živali.
Bella rada pogledati svet.
Samo …
Bella.
Bella, ne smeva sem gor. Raje …
Bella.
Ne.
Bella, nevarno je.
Bella.
Ne, Bella.
Bog.
Ven morati.
Ven? Ne, delamo.
Bi rezala prste? –Candles me peljal.
Seveda lahko, če … –Ne.
Ja. Ven!
Je že bila kdaj zunaj? –Ne.
Za Bello sem ustvaril zanimiv in varen svet.
Zdaj.
Bella. –Zdaj!
Zdaj! –Bella.
Veš, zunaj je veliko stvari, ki te lahko ubije. –Do smrti?
Kače, kočije, ostrokljune ptice, potresi,
vdihovanje strupenih travnih semen.
Bella.
Bella, poglej.
Ubij. –Kaj?
Bog, zakaj imeti smešne palce?
Ko sem bil še čisto majhen,
je oče dal moje palce v majhno železno škatlico,
da bi videl, ali bi lahko zavrl rast kosti.
Tako močno je bolelo,
da sem zato, da bi nehal jokati,
strmel v druge prste
in samo z opazovanjem
sem uspel razčleniti epidemiološke elemente.
Ko se je vrnil, sem se na njegovo čudenje smehljal.
Ljubi bog. –Imel je neobičajen um.
Odpraviti se moramo.
Nevihta se približuje.
Zakaj jo strašite?
Poskusni osebek je in obvladovati moram okoliščine,
drugače bodo rezultati popačeni.
Stoj! Bog, tja! –Ne, Bella.
Bella hoče hoditi v sladoled. –Ne.
Bella hoče! –Moj obraz. Ljudje se bojijo Boga.
Smejijo se Bogu. –Bog čeden.
Kot pasji obraz.
Res je.
Stoj! Mi hoditi. –Ne!
Ne zdaj? Ne nikoli?
Samo ne.
Bella! –Ne!
Ne! Ne! –Bella!
Ne!
Oprosti, oprosti. –Ne!
Ne!
Žal mi je, draga moja.
Sveta pomagavka.
Kaj ste ji naredili?
Zakaj jo skrivate?
Povejte, drugače grem na policijo.
Bom, saj gre za veselo zgodbo.
Redko dobiš truplo, čisto blizu življenju, četudi je mrtvo.
Ni še otrdela.
Truplo se je komaj kaj ohladilo.
Brez utripa.
Z nekaj električnega toka, da bi jo lahko ohranil živo.
A je niste.
Ničesar nisem vedel o njenem življenju,
le da ga je toliko sovražila, da je izbrala nebivanje.
Za večno.
Kako bi se počutila, če bi jo zvlekel
iz skrbno izbrane prazne večnosti
in jo na silo stlačil v eno naših s premalo kadra
in slabo opremljenih norišnic, poboljševalnic ali v zapor?
Kajti v tej krščanski družbi velja samomor za norost ali zločin.
Kdo sem, da bi odločal o njeni usodi?
Po drugi strani pa je bilo to zame tudi priznanje.
Vsa moja raziskovanja so vodila do tega trenutka.
Usoda mi je prinesla mrtvo truplo in živega otroka.
Očitno je bilo. –Kaj res?
Otroku odstraniti možgane,
jih vstaviti v odraslo žensko, jo oživiti in opazovati.
Kristus!
Pa ve?
Ne. –Kdo je bila? –Ne vem.
Toda ali bi raje imeli svet brez Belle?
Ga. Prim?
Bella odkrila srečo, kadar želi.
Vi kisel obraz, a vas popravim.
Zapreti oči.
Ne! –Počakajte. Malo traja.
Spodaj me je zagrabila. Bolna je!
Bella. –Bella odkrila nekaj, kar moram deliti.
Glejte. Bo dala kumaro vame? –Ne.
Bella!
Takoj se nehaj samozadovoljevati.
Kaj? –V vljudni družbi se to ne počne.
Ne smeš.
Kaj je tisto?
Oče mi je odstranil acidogene in pilorične žleze,
zato si moram narediti prebavne sokove.
Zakaj, pri Bogu, bi to storil? –Da bi odkril, česar ni vedel nihče.
Izkazalo se je, da ju potrebujemo.
Bella.
Nisi jedla.
Nikar.
Lahko noč.
Veste, Max, dejansko sem romantik.
Kako? –Med vama z Bello vidim ljubezen.
Jaz … Ona … –Morda bi se morali poročiti z njo.
Prosim? –Mislim, da vas ljubi.
Kot opazovalec sem videl, kako se ljudje gledajo z ljubeznijo.
Ne kot udeleženec. Vidim.
Res?
Res … Res mi je pri srcu.
Torej bi se?
Pelji Bello ven.
Bella …
Jaz …
Hecno počutiš?
Ti Bello.
Mislil sem, da jo morda vzgajate za svojo ljubico.
Vem, nevredna temačna misel.
Torej ne občujete z njo?
Semenska ejakulacija mi lahko povzroči homeostazo
ob daljši stimulaciji višjih živčnih centrov,
katerih pritisk na endokrine žleze spremenijo kemijo moje krvi,
ne le za nekaj krčevitih minut,
temveč za več dni.
Kako? –Evnuh sem, ne morem je nategniti.
Da bi dosegel spolni odziv telesa,
bi potreboval toliko elektrike kot severni London.
In moja starševska čustva
očitno prevladajo nad spolnimi željami.
Opravičujem se za svoje temačne misli. –Sploh niso temačne.
Vsa človeška seksualnost je v bistvu nemoralna.
Ne vsa. –Se želite poročiti z njo ali ne?
Rad bi se poročil s tabo. Postani moja soproga.
Dotikajva se genitalij. –Ne, ne.
Ne želim te izkoristiti.
Posebna si.
Ko bova poročena.
Pod enim pogojem. –Razumem, tudi ona si mora želeti.
Torej dva pogoja.
Ta, ki ste ga omenili, in živeti morata tu z menoj.
Dal bom pripraviti pogodbo.
Zanimiva pogodba. –Nekaj pravopisnih napak ima.
Nepomembnih za pravno zavezo.
Očitno je posebna ženska, da upravičuje takšno zavezo.
Če dovolite, na stranišče bi moral.
Imate pet let, da ne morete zadržati vode?
Slab mehur imam. Kot moj oče in še poprej njegov.
Morda imate rak prostate. Preverite.
Bom.
Gdč. Bella Baxter, kot piše v pogodbi, bi rekel.
Dober dan, obiskovalec.
Želiš moj klobuk?
Mi pristoji? –Ja!
Noro dobro.
Moral sem spoznati žensko, ki navdihne poročno pogodbo, s katero je ujetnica.
Kako to misliš?
Živela bi tu in potovala z g. McCandlesom in Baxterjem v tujino,
v mesto pa ne bi smela.
A, tako.
Tesno me ljubita. –Razumem, zakaj.
Uščipniti te moram, da vidim, ali si resnična. –Ne boš …
Kdo ti si?
G. Duncan Wedderburn.
Odpri.
Kako si prišel sem gor?
Splezal sem.
Si dolgo me gledal? –Ne dolgo.
Saj nisi me videl, kako si pomagam do sreče?
Vem, ni vljudnostno.
Vljudna družba me ne zanima.
Dolgočasna je.
Dušo ti uniči.
Bog ne verjame v dušo.
Mislim, da je Bog sam avtor ideje o duši.
Bogwin Baxter?
Tisti opečeni pes. Kaj je za tem?
Ujetnica si in osvobodil te bom.
Nekaj je v tebi, neko lačno bitje,
lačno izkušenj, svobode, dotika.
Videti neznano in vedeti.
Sprašuješ, zakaj sem tu?
V petek grem v Lizbono. Želim, da greš z mano.
Lizbono Portugalsko?
O tej Lizboni govorim.
Bog ne bi dovolil.
Zato ne sprašujem njega.
Tebe sprašujem.
Mislim, da Bella ni varna s tabo.
Čisto zagotovo nisi.
Lahko dobim trenutek dragocenega časa, dragi Bog?
Seveda, Bella.
Hotela sem ti povedati veliko novico.
Belli se vrti od navdušenja.
Kaj pa je? –Nocoj bom opolnoči
skrivaj pobegnila z Duncanom Wedderburnom. –Kaj?
Hotel me boš ustaviti. –In te tudi bom.
Bello pretesno držiš.
Odriniti moram v morje. –Saj lahko potujemo.
Skupaj z Maxom, s katerim si, če te opomnim, zaročena.
Poročila se bom z Maxom, če se bo zdel pravi za to.
Prej pa bom imela prigode z Duncanom Wedderburnom,
ki po mojem bolj malo ščiti Bello,
vendar bo vseeno zanimiv.
Ne morem ti dovoliti tega.
Poljubi me in me odpravi.
Če ne boš,
bo Bellina notranjost zgnila od sovraštva.
Sovraštva? –Sovraštva.
Pospravi torbe, Prim.
Godwin mi je povedal za tvoj načrt.
Ne zamerim ti, Bella. Možak je podlež in razvratnež.
Zahrbtno zna naivni ženski zlesti pod kožo.
V glavnem gleda moje oči.
In ko ima roko med Bellinimi nogami,
šepeta besede, ki jih ne slišim,
ampak vžge moje telo.
Kristus, Bella. Zaročena sva.
Ljubim te. –Ko se vrnem, se bova poroka
in živela srečno kot golobici na veji.
Potrebujem potovalni klobuk? –Ne!
Ne bo šlo tako. Ne bo!
Sam bom poskrbel za možaka.
Njegov čedni obraz bom zdelal v kašo iz krvi in kosti!
Max, zardel si. In jaz tudi ob pogledu na drugačnega Maxa.
Oprosti, a ne bom dovolil, da bi te preslepil moški s slabimi nameni,
ki do tebe ne čuti ničesar.
Razbil mu bom klinčevo betico.
Bella? Veš …
Bella.
Nasvidenje, poznejši golobček.
Vidiva se po veličastni pustolovščini.
Bog?
Odšla je.
Portovec imam za zajtrk. Nenavadno okusen je.
Zakaj je niste ustavili?
Ker ima svobodno voljo.
Zdaj je sama v svetu. –Znašla se bo.
Tepec sem. Ustaviti bi jo moral.
Znanstvenika sva.
Takšna čustvenost se ne spodobi.
Upam le, da bo dobro.
Najlepša ženska si, kar sem jih videl.
Ne bom lagal, z mnogimi sem bil.
Ga. Prim pravi, da si volk z vonjem stotih žensk na sebi.
Podcenjuje me.
Dobro, ostrige. Si jih že poskusila?
Nisem.
Odpreš, izluščiš in spiješ.
Razposajeno.
Počasi, Bella.
LIZBONA
Nune in menihi škrobijo svoja oblačila z beljaki,
iz rumenjakov pa naredijo tortice.
Kako pa se jedo? –Verjetno z usti.
Ne smeš jih jesti košček po košček,
temveč z užitkom, tako kot življenje.
Fantastično.
Kdo jih je spekel? Še jih naročiva.
Nič več, ena je dovolj. Več je preveč.
Čas je za siesto.
Kaj je siesta?
Zakaj ljudje ne počnejo tega
ves čas?
Če tvegam malo domišljavosti,
ravno te je trikrat nategnil najboljši.
Verjetno te drug ne bi popeljal do take ekstaze.
Smiliš se mi.
Potem pa bom samo s teboj divje poskakovala.
Divje poskakovala?
Všeč mi je.
Odpočila sem se.
Dajva še enkrat. –Še enkrat?
Žal imam celo jaz mejo.
Moški tega ne morejo zaporedoma.
Gre za telesno težavo? Moško šibkost?
No, ja.
Morda res.
Če ni prepozno, bi svetoval, da se ne zaljubiš vame.
Kar se stanovitnosti tiče, lahko ponudim bore malo.
Le pustolovščino. –Razumem.
Zaspiva.
Taksi, gospa?
Dober večer.
Duncan Wedderburn.
Bella, kje si bila? Izginila si.
Nisem.
Nihče ne more kar izginiti.
Kaj? –Lahko kdo kar izgine?
Seveda ne. Kaj, klinca, govoriš?
Kje si bila? –Tortico sem želela, pa se mi je zgodila pustolovščina.
Nisem se znala vrniti in potem sem slišala tramvaj.
Šla sem za zvokom in ga našla.
Osupljivo za Bello.
Raziskovalka je v moji krvi.
Nevarno je, če greš ven brez mene.
Pustolovila sem in odkrila le sladkor in nasilje.
Nadvse očarljivo. Dobro sem.
Zdaj moram leči, in ti name, in še malo divje poskakovati.
Kitty.
Ste videli v Londonu novo Wildovo predstavo?
Vrhunsko duhovito. –Navdušila me je.
"Torbica."
Bella.
Kaj je?
Zakaj bi imela v ustih, če je odvratno?
Prej sem to rekla Geraldu.
Če razumete namig.
Poredni ste. –O, ker mislite na njegov penis.
Duncanov je včasih slan.
Ljubi bog, Bella.
Mahnit grem tistega dojenčka.
Bella.
Nezaslišano se vedeš. Lepo se vedi.
Hrana mi je pokakala grlo, otrok mi gre na živce,
ženska pa dolgočasi z besedami.
Vrnila se boš k mizi in se omejila na te tri fraze:
"Izvrstno", "navdušujoče"
in "kako naredijo tako hrustljavo pecivo". Jasno?
Bello boli. –Oprosti.
Ker razumna beseda ne pride do tebe. Pojdiva.
Uživate v Lizboni, Bella?
Navdušena sem.
Kitty, kako je vaš dragi oče?
Slabo je. Bojim se, da ne bo dočakal konca leta.
Izvrstno.
Kako naredijo tako hrustljavo pecivo?
Ljubi bog.
Kaj pa je?
Od nje.
"Jaz dobro. Lizbona.
Sladka tortica liže me ves dan."
Upam, da je to vse en stavek.
Mislite, da … –Kavsata? –Da.
Pa tudi
sesam tramvaj.
Duncan Wedderburn, tudi tebe boli glava?
In sestradana sem za večerjo.
Kje, klinca, si bila?
Victoria Blessington?
Več let vas nisem videla.
In še vedno me niste, ker sem Bella Baxter,
vi čudna operjena gospa.
Opravičujem se. Prisegla bi, da ste vi.
Dobro. Greva?
Zrezek, ribo,
karamelno reč v posodici,
ki jo jedo tisti starci tam.
Ne bom karamele v posodici. –Seveda ne. Vse to je za Bello.
Naroči, kar želiš.
Jezen si na Belline izlete in pustolovščine.
Vendar moramo raziskovati,
kot je Duncan Wedderburn rekel Belli Baxter
prvi dan lizbonske afere.
Pa si me. –Vedi, da sem živela samo v hiši Boga. –Kaj?
Bella mora veliko odkriti.
In ob tvojem žalostnem izrazu
odkrivam jezne občutke do tebe.
Dobro.
Postal sem to, kar sovražim. Lastniški peklenski ljubimec.
Mnoge sem strgal s sebe, zdaj pa sem sam tak.
Pizda!
Tako kot jaz uživaš svobodo trenutka.
Zakaj to počneš?
Tisti moški mi mežika.
Pomežiknem nazaj.
Verjetno je vljudno.
V mesto greva plesat. Pridružita se nama.
Nisem še plesala v mestu.
Duncan! –Ne morem!
Zmešana si. –Ne govori, ker tvoj glas jezi Bello!
Ne bom nehal govoriti. Če imam kaj povedati, bom …
Dobro.
Kaj je to?
Moški me je učil šaha.
Rekel je, da imam najmehkejšo kožo, kar se jo je kdaj dotaknil.
Odvrnila sem, da je najmehkejša na notranjosti stegna,
saj je tam povrhnjica najfinejša.
Zato sva preverila in res je bila najmehkejša.
Zanimalo me je, če morda ni enaka v mehkobi.
In res ni bila.
Zato sem si zabeležila, da vem, katero je katero.
mehka mehkejša
Kaj pa igra z jezikom, ki si jo hotel izvesti?
Je ne bo?
Ti …
Nekaj te teži.
Je legel s tabo?
Ne, ob steni sva bila.
Si divje poskakovala po njem? –Ne, samo hitro je lizal moj ščegetavček.
Sprostiti sem morala ščemenje, bilo je na mojo prošnjo.
Tudi ti se lahko igraš z jezikom,
zato ne razumem tega zapletenega čustva.
Ali zdaj jočeš?
Res si nadvse begajoča oseba, Duncan Wedderburn.
Jetra.
Potreben je le
majhen rez.
Vse jutro sem s kloroformom uspaval koze. Gotovo sem ga preveč vdihnil.
Drznil si bom namigniti, da ste razburjeni, ker ni Belle.
Litri portovca, ihtenje, ki ga slišim ponoči.
Ljubi bog, blebetaš kot imbecil!
Odšla je!
Znanstvenik sem.
Lotiti se moram in nadaljevati projekt.
Nič drugega. Lotiti se moram naslednje reči.
Čustva morava dati na stran.
Misliš, da bi me oče lahko žigosal
z vročim železom po genitalijah,
če ne bi zmogel dati prednosti znanosti in napredku?
Žigosal?
Poiščiva truplo.
Kaj?
Zdravo, dobro jutro.
Dobro jutro, draga.
Nisem ravno podpiral tvojega pustolovskega duha.
Zato imam zate presenečenje.
Zlezi noter.
Sva zamenjala hotel? –Poglej skozi okno.
Sva na ladji? –Tako je.
Bello hočeš ujeti na morju. –Rad bi ti nudil novo pustolovščino.
Res pa te bom tu lažje našel.
Pridi, razgali me.
Zajezdi me.
In potem bova na palubi pila koktajle.
Bella.
Bella!
Modro, modro, modro.
Posral si me?
Pizdun!
Gospa.
Kdaj se bomo ustavili?
V Atenah čez tri dni.
LADJA
Glej, ženska gori.
Vem, da si jezna. Oprosti, ker sem te ugrabil. Iz ljubezni je bilo.
Romantična šala. Ne bodi takšna pička.
Pijačo hočem. –Seveda, draga moja.
Ladja je zabavna. Odkrila boš novi svet.
Me ljubiš? Jaz tebe že.
Opiši elemente, ki naj jih iščem v sebi, da bom zagotovo vedela.
Čutiš ali pa ne.
Torej ni dokazne podlage, kot bi rekel Bog.
Kako torej empirično presodiš? –O čem govoriš, jebenti? Kdo si?
Ne veš, kaj so banane, nisi še slišala za šah,
veš pa, kaj pomeni "empirično".
Bella hoče pijačo. Že drugič povem. –Nisem še čutil česa podobnega.
Velja tudi zate?
Empirično najbrž res.
Črnila mi je zmanjkalo.
Torej boš dobila črnilo, ljuba moja.
Pozdravljeni, zanimiva starejša gospa.
Potipati moram vaše lase.
Tudi jaz sem opazila vaše.
Kot svila na prosojnem sijočem jajcu.
Te imenitne besede me nekako navdušujejo.
Opazila sem vas z lepotcem.
Beli zobje in trd tič.
Duncan Wedderburn.
Tudi njegovi zobje so trdi, penis pa bel.
Upam, da dobro kavsa. –Moj edini je.
Vendar izvablja enkratne občutke v mojem telesu,
zaradi katerih v zadovoljstvu kričim.
Hkrati želim njegovo telo kot truplo vreči v morje.
Ali ta moški poskakuje po vašem telesu? –Ne, ne poskakuje.
20 let me ni nihče položil. –Kaj?
Strašno. –Ne skrbi me pretirano.
Z leti me bolj skrbi, kaj imam med ušesi.
In mnogo manj tisto
med mojimi nogami. –Obupno opravičevanje, Martha.
To je Harry Astley.
Ne jemljite si preveč k srcu njegovih besed.
Cinik je.
Gospa.
Bella Baxter sem.
Ne vem, kaj je ta "cinik".
Bella, črnilo.
Duncan Wedderburn, našla sem prijatelje, kolege, tovariše.
Harry Astley.
To je Martha.
Moja nova prijateljica, ki ni kavsala 20 let.
Ni to osupljivo?
Upam, da si do sreče pomagate z roko med nogami.
Ljubi bog, Bella, ne moreš tako govoriti.
Družbena vljudnost. Pozabila sem.
Vljudna družba nas bo uničila.
Kaj res? –V tem je nekaj resnice.
Vsi se strinjamo o tem.
Kar se moje roke tiče,
občasno res.
Pomirili ste me.
Skupaj bomo večerjali. –Pravzaprav …
Vsi smo na ladji in ne moremo pobegniti.
Svet čaka, da ga obkrožiš in uživaš v njem.
Ali pa ne sme imeti prijateljev, Wedderburn?
Z veseljem.
Poroči se z mano. –Kaj?
Nameraval sem te zavreči.
Po nekaj mesecih bi ti dal brco, a ne zmorem.
Reci, da se boš poročila z mano. Nobena mi še ni osvojila srca, ti pa.
Zapleteno je, saj sem zaročena z g. Maxom McCandlesom.
Kaj? –Mojo roko bo dobil drugi.
Slišala sem ta izraz, a nisem razumela.
Ne vzameš samo roke, temveč vse, kajne?
Z mano si pobegnila od njega.
Izmika se mi pomen tega opisovanja dogodkov.
Mene si izbrala, ne njega. –Za zdaj. Za zabavo.
V morje te bom zabrisal, jebenti!
Se želiš poročiti z mano ali me ubiti?
Imam to na izbiro? –Ne.
V igralnico grem.
Dobro je.
Naučila se bo. –Še enkrat poskusimo.
Glavne motorične sposobnosti se bodo razvijale počasi,
ti pa boš hitro napredovala.
Felicity.
Ne tako hitro.
Emersona berem.
O izboljševanju ljudi piše.
Ne vem, zakaj ne svetuje tudi ženskam.
Morda jih ne pozna.
Poskusi brati Goetheja.
Filozofija je potrata časa, Bella.
Resnično? Še kaj povejte.
Ne, Harry, ti baraba.
Na vse ljudi misli.
Ljudje in družba se lahko izboljšajo.
Cilj vseh so izboljšanje, napredek, rast.
To imam v sebi in gotovo sem podobna drugim.
Bella, verjemi, da si edinstvena v vseh pogledih.
To izboljševanje skozi filozofijo
pa je dejansko beg pred dejstvom, da smo vsi krute zveri.
Takšni se rodimo, takšni umremo.
Črnogledo gledanje, Harry.
Bella.
Pojdiva na zrak
v svojo kabino.
Ta dva se pričkata in ideje se podijo po Bellini glavi in srcu
kot bliski v nevihti.
Ves čas bereš, Bella.
Izgubljaš svoj prisrčni način govora.
Spremenljiva zabava sem, tako kot smo vsi.
Emerson tako meni, Harry pa se ne strinja.
Samo pridi že.
Senco mi delaš.
Kako?
Pridi.
Zaposlen sem s popivanjem.
In izgubljanjem.
K Marthi moram.
K Marthi.
V njej je težava.
Ta odišavljen kup mesa bom vrgel v morje.
Izzivam te.
Martha!
Kje je?
Kje si, pizda?
Kje je?
Kam pa vi? –V morje bo letela.
O, krasno. Nisem si predstavljala, da bom umorjena. Nadvse dramatično.
Očitno si želi umreti. Umaknil se bom.
Vznemirljivo.
V baru bom.
Zaradi vas sem razmišljala, premlevala,
obračala ideje, ki so napačne,
zmotne in nerazumno zoprne,
kar me je vodilo proč od spanca. –Torej …
Pravite, da smo vsi kruti.
Ne strinjam se, oporekam in trdim, da ne.
A ko sem z Duncanom,
krutost kar privre iz mene.
To kaže na dobro presojo.
Čeden kreten je. –Ne.
Ne želim biti kruta.
Izboljšati moram to svojo plat.
Ne poznate sveta.
In bojite se ga.
Ne bojim se ga.
Bi radi videli, kakšen je svet v resnici?
Pokazal vam bom.
Ja.
Seveda.
ALEKSANDRIJA
Slišite?
Kaj je to?
Veliko mrtvih dojenčkov.
Gotovo je vroče.
Pomagati jim morava.
Kako pa?
Če greva dol, naju bodo zvezali, oropali in posilili.
In če bi bili oni tu in mi spodaj,
bi jim naredili enako.
Bella.
Gospa, izpluli bomo.
Nazaj moram.
Denar moram dati revežem pri hotelu
v revni četrti.
Na kopnem bova ostala. Midva jim lahko odneseva.
Res lahko? –Seveda.
Plemenito od vas.
Denar potrebujejo.
Vsi ga.
Hvala.
Ti! Pokliči kapitana. Našli bomo klinčevega tatu.
Bella!
Oropali so naju!
Priigral sem ga. Vse sem priigral
kot še nikoli prej.
In zdaj je izginil.
Niso te okradli. Jaz sem ga vzela. –Za kaj?
Jaz sem ga vzela.
Utrujena sem.
Ali pa je utrujen moj duh.
Mojo dušo so raztrgali, poteptali,
sploščili, Duncan Wedderburn, prizori, ki sem jih videla.
Torej ne potrebujete kapitana? –Odjebi, preden ti razsujem zobe.
Vsekakor, gospod.
Kje je?
Na varno si ga skrila.
Pijan sem ga lahkomiselno pustil povsod. Kakšno olajšanje.
Nisem ga skrila.
Dala sem ga ubogim ljudem.
Denar je svoja oblika bolezni
in njegovo pomanjkanje.
In kdo sem, da ležim na pernati postelji,
ko mrtvi dojenčki ležijo v jarku?
Duncan.
Kaj si?
Pričakujem tolažilni objem.
Ti … –Svetu moram nekaj dati.
A nimam ničesar.
Razen nekaj denarja.
Slab dan je za Bello Baxter.
Kje je moj klinčevi denar?
Povedala sem, da sem ga dala revnim.
Rekel sem, da odjebi!
Stevard me je obvestil, da morda nimate dovolj denarja za poravnavo dolga.
No … –Verjetno res.
Dala sem ga prijaznima moškima,
da bi ga predala revežem.
V naslednjem pristanišču vas izkrcamo. Do takrat sta na obrokih za posadko.
Nasvidenje. –Kako si drznete?
"Mrtvi, slepi dojenčki.
Ugriznila Harryja.
Moja usta
so bila polna krvi."
Uboga Bella.
Uničena je.
Kako je vaša roka? –Dobro.
Žal mi je. –Skušali ste mi pomagati razumeti.
Ne, prizadeti sem vas želel.
Nisem prenesel vaše neumne čudovite sreče.
Kruto je bilo od mene.
Meni ni žal.
Če poznam svet, ga lahko izboljšam. –Ne morete.
Ravno za to gre.
Ne sprejmite laži religije, socializma,
kapitalizma.
Zjebana vrsta smo.
Zavedajte se tega. Upanje se zdrobi.
Realizem pa ne.
Zavarujte se z resnico.
Zdaj vem, kaj ste, Harry.
Zlomljeni deček, ki ne prenese bolečine sveta.
Verjetno res.
Zbogom, Harry. V Marseillu naju bodo vrgli dol.
Zakaj ostajate z njim? –Vedno mislim, da bo bolje.
Seveda.
PARIZ
Slišala sem čudovite stvari o lepoti Pariza.
Do smrti vam bom zbrcal psa.
Klinčevi …
Pariz brez denarja.
Kaj nama predlagaš, Bella? –Hotel nama bom našla.
Ne skrbi.
S čim? Nimava denarja.
Ni zanimiv eksperiment?
Ničesar nimava.
Kako bova zdaj živela? –Ne vem!
Tako je. In to je eksperiment.
Zdaj sva revna.
Mnogo pustolovcev se je znašlo v tem.
Recimo Robinzon Crusoe.
Sebična, nepremišljena, brezbrižna mrha.
Nisem nepremišljena, Duncan.
In čeravno sposobnost
premisliti reči do logičnega zaključka ni moja močnejša plat,
sem pomagala trpečim ljudem.
Uničila sem naju, kot si poudaril,
vendar so moja dejanja imela dober namen.
Zapri že gobec!
Našla nama bom hotel.
Dober dan, gospa.
Pozdravljena, moja sveža ljuba angleška lepotica.
Je to hotel? –Sobe imamo.
Iščeš delo? –Koliko stane soba?
Računala ti bom 10 frankov na uro, ti pa jim računaj 30.
In vsi bomo zadovoljni.
A, tako.
Gospod Chapelle.
Sveža iz Londona.
Pozdravljena.
No, pa pojdi.
Reči moram, da sem zbegana. –Nisi prišla zaradi dela?
Daj, no. Lezi z njim, naj te malo natepava, ti pa lepo zaslužiš.
Razumem.
Bi mi plačal za to?
Da.
Če potrebuješ denar, je to najkrajša pot do njega.
Nikoli me ni nategnil drug moški,
sem pa razmišljala o tem.
In res potrebujem denar.
To sotočje okoliščin bi lahko imela za usojeno.
Dajmo.
Soba 16.
Kako ti je ime?
Skrivnostno.
Bi me prej malo ogrela za …
Pozdravljen, gospod. Bi čokoladni ekler?
Prišla sem do nekaj denarja in spoznanja.
Si ga ukradla?
Govoriš, da si najboljši natepač na svetu.
Ker nisem izkusila drugega, nisem vedela, ali drži.
Zdaj pa sem.
Zanič je bil.
Brezbožne glasove je spuščal, ko je sunil vame.
In zmogel je komaj tri sunke.
Zadržala sem smeh, seveda iz vljudnosti.
Vzela sem denar, se mu zahvalila,
smejala sem se vso pot po ekler.
In ljubeče sem se spominjala najinih divjih prepotenih noči.
Si fukala za denar? –In kot poskus.
In dobro dene najinemu odnosu, saj se te moje srce zdaj veseli.
Moje srce je bilo medlo zaradi tvojega cmerjenja in preklinjanja.
Pošast si. Vlačuga in pošast.
Demon iz pekla, ki je prišel raztrgat mojo dušo.
Da bi kaznovala moje nedolžne grehe z uničujočim cunamijem.
Da bi prežvečila moje srce kot bombon in me uničila.
Ko te pogledam, vidim samo grdobijo.
Zadnji del je neumesten in nesmiseln,
saj so tvoj slavospevi moji lepoti sicer dolgočasni, a stalnica.
Je preprosto dejanje, ko sem tujcu dovolila, da me zajaha, to izbrisalo?
Pizda! Kurbala si se.
In zdaj mi boš rekel, da je to slabo?
Zate nikoli ne naredim nič prav. –To je najhuje, kar lahko ženska naredi.
Zagotovo se ne bova poročila.
Sem nepopolna raziskovalka in potrebujem prizanesljivejšega soproga.
Kurba!
Zdaj vidim, da ti že nisi pravi.
Najine pustolovščine je očitno konec. Kupila ti bom vozovnico do Londona.
Si ves ta čas imela denar?
Bog mi ga je dal.
Za v sili. –Že več tednov je sila!
Ves čas sem verjela, da boš dorasel izzivu.
A vidim, da sem se motila in da je v tebi nekaj zlomljenega.
Ti si zlomila to v meni!
Ta pogovor se ponavlja.
Kurba!
Gospa Swiney, preučila sem svoj položaj.
Potrebujem seks in denar.
Lahko vzamem ljubimca, novega Wedderburna, da me vzdržuje,
a zna zahtevati ogromno pozornosti.
Ali pa si vzamem 20 minut,
preostanek dneva pa preučujem svet in možnosti za izboljšanje.
Zato želim zaposlitev
v vaši po plesni smrdeči ustanovi zabavnega prešušništva.
Ženska, ki načrtuje pot v svobodo.
Kako čudovito.
Pridi.
Gospod Saveur.
Filet mignon.
Najboljši kos.
Bella.
Na koncu reci "vrhunsko".
Pravilo hiše.
Je ta vonj vaš?
Vrhunsko.
Za vonj.
In čaj. Ker je čaj prijeten.
Surovo je bilo.
Na nenavadno ne neprijeten način.
Letak.
Preberi. –Kaj je to?
Za osebe, ki želijo spremeniti svet. Naredimo boljši svet.
Potem sem zraven.
Gospa Swiney, glede sistema izbiranja.
Res pričakujete, da grem z moškim, četudi se mi zdi odvraten
in sem potem žalostna, ko mu dovolim divje poskakovati po sebi?
Tako pač je, draga moja.
Joj, kako si lepa.
Bi ti ustrezalo razdejanje?
Verjetno.
Vam ne bi bilo ljubše, če bi izbirale ženske,
saj bi bil to znak navdušenja nad vami?
Ne bi čutili njihove groze, ko bi skakali po njih.
Bella je nova in morda umsko bolna.
Kot pravi moj oče Bog, je samo, kot je, dokler ne odkrijemo novega načina.
In potem živimo po novem do novejšega načina.
In tako naprej, dokler svet ni več raven,
elektrika razsvetljuje noč in čevljev ne vežemo s trakovi.
Kot socialistka se strinjam z njo.
Toinette, pametna usta imaš.
Gospod Mersault bo zastonj užival v njih.
Pojdi.
Bella, stopi v mojo pisarno.
Nadvse privlačne mečice imaš.
Hvala. –Moram …
Oprosti, do krvi sem te.
Izvoli.
Ko vidim mlado lepoto, včasih klonim.
Nekoč, draga moja, boš zgubana stara lupina.
Nihče te ne bo hotel, ne za plačilo ali zastonj.
Vsi bi bili srečnejši, če bi lahko izbirali.
Idealistka. Kot jaz.
Kako si očarljiva.
Toda včasih moramo popustiti zahtevam sveta.
Se spopasti z njim, skušati zmagati.
Torej verjamete kot jaz? –Seveda.
A nekateri moški uživajo, če ti ne uživaš.
Kaj?
To je … –Bolno. A je dober posel.
Pridi z mano.
Moja vnukinja.
Bolehna in betežna zahteva veliko zdravljenja.
Moja izbira, da ti dam izbiro, bi ogrozila posel.
Njeno zdravje, njeno življenje.
Bi to želela, Bella? –Seveda ne.
Da ne? Krasna si.
Mislila sem, da ciljate moje mečice.
Delati moramo.
Služiti denar.
Predvsem pa moramo izkusiti vse, ne samo dobro.
Ponižanje, groza, žalost.
S tem postanemo celoviti, Bella.
Tako postanemo ljudje s težo,
ne muhasti, nedotaknjeni otroci.
Tako spoznamo svet.
In ko spoznamo svet,
je svet naš.
To bi rada.
Zdaj pa pojdi ter koga pofukaj
in mi prinesi 10 frankov.
Najprej predlagam kratko izpraševanje.
Izpraševanje?
Zaupajte mi otroški spomin.
Nato bom povedala šalo.
Potem na hitro povoham
in če je treba, se na hitro potopite v sivkino olje.
In vse to bo še okrepilo izkušnjo vrhunskega.
Ne, jaz povem šalo, vi pa spomin.
Kot otrok ste v Grčiji padli s kolesa.
Kri je tekla po nogi.
Užitek. Z užitkom ste gledali kri.
Tok tok.
Me leseni.
Poznate jo.
Dobro dišite. Fukajva.
Bog vam je dal dar, prijatelj.
Nadvse neelegantno delo.
To počneš, ko te daje domotožje?
Kaj želite? –Moja sinova sta primernih let za spolno izobrazbo.
Pokazal jima bom.
Razumem.
Včasih.
Naj ležem, se sklonim, naredim razkorak?
Prosim, začniva preprosto.
V manjšo pomoč bo prst v riti. –Ne.
Ali rahlo davljenje.
Pojdi domov!
Bella!
Gospa Swiney je imela prav.
Odkrivam doslej neznane koščke sebe. –Tudi tako lahko gledaš na to.
Raznolikost izkazanih želja je fascinantna.
Si že imela moškega, ki ti da v usta ananas in te pokrije s prstjo?
Bella.
Skoraj sem ti pripravljen odpustiti. Rezerviral sem vozovnici
in materi naročil, naj pripravi poročno posteljo.
Si pofukala tipa s kavlji namesto dlani? Vem, da si!
Premlatil sem ga kot psa.
Duncan, mislila sem, da si odšel.
Na ladji me je začelo boleti, bruhal sem. Zato sem te prišel rešit.
Pozdravljen, Duncan.
Duncan, pojdi domov. Najin čas se je iztekel.
Ob pogledu nate se sprašujem le, zakaj sem si te sploh kdaj želela.
In na sestanek socialistov hitiva.
Kurbi sta! –Lastno proizvodno sredstvo sva.
Pojdi proč.
Noga.
Slika noga. –Odlično.
Jezik je slab, a napreduje.
Slika noga. –Genialno.
Ne bodite tako kruti do nje.
Pri Belli sem naredil napako. Dovolil sem si čustva.
Do nje ne čutim ničesar. Zame je enaka kot kurji pes.
Noga. –Morda je tako bolje.
Nudi mi vpogled v očetovo brezčutnost do mene.
Znanstvena nuja.
Ljubi bog, človek. –Ne pričakujem, da bi razumel, vaški zdravnik.
Mimogrede, operirati me morate.
Naj vstavim srce v vašo pošastno obliko?
Če imate čas,
ko boste rezali
ven tole.
Odstranil bom ciste okoli tumorja.
Ni potrebe. Lahko me zašijete.
Razširil se je. Drobne polipe vidim.
Umiram. Kako to povedati pacientu?
Baxter … –Ne cmeri se v rano. Z okužbo me boš še hitreje ubil.
Utihni in me zašij.
Poišči jo.
Zaprta sem.
Vroča čokolada, dragica.
In čokoladni kruh.
Moja ljubljenka si.
Slišala sem vas to reči tudi drugim.
Mašine smo, ki jih hranite z laskanjem in čokolado.
Moji otroci ste, ki jih hranim z ljubeznijo.
Nekaj strašnega se je zgodilo, Swiney.
Skoraj ničesar ne čutim.
Moje sočutje se plazi proti nekakšnemu
prezirljivemu besu.
Čudovito.
Da je?
V temačnem obdobju si.
Preden prideta k tebi svetloba in modrost.
Prebiti se moraš skozenj.
In ko boš na drugi strani,
boš hvaležna za ta trenutek, vendar moraš vztrajati.
Razumem.
Porodno brazgotino imaš.
Moj otrok je z mojo mamo.
Nimam otroka.
Brazgotina od nesreče je.
Vendar se nisi prva zmotila.
Zakaj lažeš?
Ne lažem.
Mojbog mi je sam povedal.
Wedderburn.
Pozdravljeni.
Pisali ste g. Godwinu Baxterju.
V svet je poslal demona.
Hudiča, ovitega v mikavno telo, ki se ga ne da nasititi,
in z umom, ki šiv za šivom razpara človeka
kot krvavo in zažgano lutko, ki jo povlečeš iz slonje riti.
Bella.
Kje je? –Kdo ste pa vi?
Njen zaročenec.
Očitno se med vama ni dobro končalo.
Da se ni?
Uničila me je.
Vsak je odgovoren za svoje odločitve. In zdaj imate.
Niste mi všeč ne vi ne vaše besede.
Tisti Godwin Baxter. Vedel je in jo naščuval name.
Ujel me je.
Kje je? –Najhujšemu sovražniku je ne bi želel.
Rešil vas bom pred njo, gospod.
Oprostite mojemu obupu. Samo povejte že.
Saj ne boli.
Ničesar nimam v sebi.
Izpraznila me je.
Mojo dušo, moj bančni račun!
Žuželka sem, lupina! Bi zapela?
Mornarji smo …
Ne …
Ne boli.
Ne želim, da je tako.
Izzvali ste mojo roko. -"Vsak je odgovoren za svoje odločitve."
Ti pofukani usrani pofukelj.
Prosim. Vprašal bom, kolikor vljudno zmorem. Kje je?
Smrt pride kmalu
Vlačuga se je vrnila.
Bog? –Bella!
Max mi je pisal.
Si bolan? –Nisem. Umiram.
Drobna razlika, ki pa jo kot zdravnik jemljem resno.
Lepo te je videti.
Ne moreš umreti. –Empirični podatki pravijo drugače.
Pogrešal sem te.
Zdaj moram leči.
Ne prinašam zgolj veselja.
Prinašam tudi jezen pogled in težka vprašanja.
Sem imela v sebi otroka?
In če sem ga, kje je? –Razumem.
Dejansko si ti svoj otrok.
In prav tako si svoja mati.
Ter ne eno ne drugo.
Noben spomin ne preživi. Nobene izkušnje ne preživijo.
Kako misliš, da sem mati in hči?
Vedel si in mi nisi povedal.
Nisem našel dobrega opravičila za to.
Prevelik strahopetec si bil. –In malo tega.
Želel sem biti s teboj in nisem vedel, ali boš razumela.
In hitro postaneš Baxterjev ujetnik.
Zato sem …
Žal mi je.
Bam!
Kdo je to? - Bell vlačuga.
Prim, vidim, da si me že predstavila.
Ta mi je všeč. - Bell vlačuga.
Dovolj je, Felicity. - Bell vlačuga.
Pizda.
Še ena?
Pogrešali smo te. –Pošasti.
Klinčev hudič.
Bell vlačuga.
Težko je biti v položaju, ko skušaš udariti nekoga,
ki že očitno trpi bolečino. –Vsekakor je to zagata.
Bi bila raje siva gmota mesa s trnkom v nosu?
Za hip bi se dobro počutila, dolgoročno pa slabo.
Sem res imela trnek v nosu? –Res.
Torej sem tvoja stvaritev, tako kot ta druga. –Nobena od vaju ni to.
Po hodnikih tava pojoč in s kladivom v roki,
kar že ni moje delo.
Bral sem tvoje razglednice in pisma
in te s čudenjem opazoval neustrašno ustvarjati Bello Baxter.
Življenje me navdušuje, zato ti odpuščam dejanje,
sovražim pa laži in zapor, ki so sledili.
Razumem.
Lepo te je videti. –Enako.
Kljub jezi, zbeganosti in možganskemu neskladju sem te pogrešala.
Prišla sem domov, zavohala formaldehid in vedela sem, kaj sledi.
Zdravnica bom.
Moja operacijska dvorana ti je na voljo.
Oče mi je nekoč rekel,
da vedno reži s sočutjem.
Klinčev bedak je bil, nasvet pa ni slab.
Nima več veliko časa.
Vem.
Nisi omenil najine zaroke.
Takrat si bila mnogo mlajša.
Nobene obveze ni.
Očarala si me in Baxter je to izkoristil.
Torej nisi več očaran? –Še vedno sem.
Vlačuga sem, saj razumeš?
V sebi sem imela tiče za denar. Ti je to prav?
Ali pa ravno to vzbuja željo po lastništvu, ki jo imajo moški?
Wedderburn se je cmeril in preklinjal,
ko je odkril moje kurbanje.
Moškim zgolj zavidam čas s teboj
in te moralno ne obsojam.
To je tvoje telo, Bella Baxter. Sama odločaš o njem.
Računala sem 30 frankov.
Prenizka cena.
Verjameš, da se lahko ljudje izboljšajo? –Verjamem.
Kot lahko človeško telo ozdravimo bolezni,
se lahko moški in ženske ozdravijo stališč.
Se boš poročil z mano, Max McCandles?
Bom.
V prihodnje manj jezika, na splošno pa je nadvse prijetno.
Vzamem na znanje.
Si bila na pregledu za bolezni?
Nisem, a bom.
Všeč mi je ta najina praktična ljubezen.
Toda vedi, da je moja tudi strastna.
Očarljiv si.
Kot si bil vedno.
Bog, saj hodiš.
Vzel sem 5 mg heroina skozi palce proti bolečini,
amfetamine za energijo in kokain, ker sem mu naklonjen.
Prišel sem te popeljat pred oltar.
S pooblastili cerkve
bom sklenil ta zakon.
Bella Baxter, ali vzameš tega moškega za soproga?
Smo pozabili vprašanje, ali kdo nasprotuje poroki?
Ali pa so izbrisali ta del v sodobnem ponaredku katekizma?
Pozdravljena, Victoria.
Videti si zdrava.
Govorite meni, gospod?
Moškemu se po navadi ni treba predstaviti soprogi.
A če se že moram …
On je njen Bog.
Ne vem, ali on obvladuje njo ali ona njega.
Hudičevo delo je. Poglejte!
Ne izkašljuje zraka kot običajni ljudje, temveč kri.
Raka ima, klinčevi bedak.
Duncan. –Ne glej me, demonka!
Kot sem začel, sem general Alfred Blessington.
Zate Alfie.
Me res ne poznaš?
Ko je g. Wedderburn dal v časopis sliko …
Spomnil sem se, da ti je stara vešča rekla Victoria Blessington
in sestavil sem koščke te pofukane satanske sestavljanke.
Vi ste … –Tvoj dragi Alfie.
Odšla si umsko zmedena in histerična zaradi nosečnosti.
Ko sem odkril, da te ni, sem se počutil brez drobovja.
Na bojišču srečujem može brez drobovja
in predstavljal sem si topo votlo utripanje.
Res je bilo tako.
In močno smrdi, toda nepomembno za prispodobo.
Tukaj si, moja draga.
Tukaj si. –Bog.
Ne spomnim se vas.
Bella Baxter sem.
Boli.
Morda si se udarila v glavo in ta moška sta te očitno izkoristila.
Gospod, prosim, odidite.
Moj soprog ste bili? –Tvoj dragi Alfie.
Bella, žal mi je.
Pravzaprav bi rada šla.
Kako? –Bella?
Imate kočijo, gospod?
Da. –Torej pojdiva.
Bella! –Pusti me, Bog.
Max, ne boš me ustavil.
Lepo je, da si se vrnila, Victoria.
S služabniki se ne razumemo.
Bojim se upora.
Se spomniš Davida, draga?
Allison, poglej, kdo se je vrnil.
Me poznate?
Povejte mi kaj o meni.
Sem bila prijazna?
Jej.
Tvoje najljubše jedi. Slaniki, gos,
jezik, šampanjec.
Pogrešal sem te.
Kaj je bil vzrok potrtosti?
Zakaj se je pognala z mostu?
Sovražila si otroka.
Rekla si, da je pošast.
A, tako.
Opazila sem odsotnost materinskega nagona.
Vseeno sem vesel, da si doma.
Kje sva se spoznala?
Na plesu.
Zakaj sva si bila všeč?
Oba sva imela rada dobre čase.
Glej.
Allison, juha!
Rex!
Pizda! –Allison.
Ko boš utegnila, bova malo sira.
Sva ljubila krutost?
Očitno nisem bila prijazna oseba. –Prijazna?
Nisi bila tako dolgočasna, Victoria.
Strašna zamisel.
Wedderburn pravi, da si bila vlačuga. Verjetno … –Res sem bila. V Parizu.
Naveličala sem se, a je bilo fascinantno.
Dobro. –Ti slaniki so nenavadno okusni.
Okisani ali nekaj takšnega.
Zakon je nenehni izziv.
Nekaterim se podredimo, druge podredimo sebi.
Skušal ti bom odpustiti kurbanje.
Tvoja spolna histerija je pogosto ušla iz rok.
In ker si ubila najinega nerojenega otroka.
Ko naštejem, kako vse si me prizadela,
bi ti še Jezus Kristus s kijem razbil betico.
Na srečo tvoj soprog odpušča.
Nisem te prizadela, Alfie,
saj te ne poznam.
Srečo imaš, da sem imel na bojišču izkušnje z izgubo spomina.
Naj želi kdo pozabiti, kje je bil
ali mu v bližini raznese možnar
in jim strese lobanjo kot cerkveni zvon.
Predlagam, da se več mesecev, morda leto, drživa hiše.
Dokler povsem ne okrevaš.
Šla bom, ko bom želela, a mi laska tvoja želja, da bi me ujel.
Nisi prvi.
Ustreliti te bom moral v betico,
če boš skušala oditi, draga.
V čelo ali tilnik? –V tilnik.
Da bo jasno, da odhajaš in da se nisem prenaglil.
Pogrešal sem te.
Sem torej ujetnica?
Ta pogovor se je obrnil v neprijetno smer.
Gotovo boš enako srečna kot prej.
Kot preden sem se vrgla z mostu?
Sumim, da si padla, ko si iskala ribe.
Zakaj bi me želel zadržati, če ne želim ostati?
Če se že mora kdo utopiti, naj se v reki ljubezni.
David,
se ti zdi fazan oglodan do kosti?
Narobe sem ocenil, gospod.
Opravičujem se.
Bi sladico, draga?
Se zlahka odreže? –Kot gumb z obleke.
V Afriki to počnejo z nabrušenimi kamni,
sam pa sem izdelal natančnejšo napravo.
Želite odstraniti le ščegetavčkovo kožico ali tudi žlezo?
Ves peklenski paket.
Zelo se bo umirila.
Tokrat bova zares opravila.
Nocoj jo bom omamil in jo pripeljal v operacijsko.
Victoria, draga!
Kje si?
Ob pravem času. Martini.
Raje ne bi.
Bi pa želela oditi.
Najino druženje je bilo zanimivo,
a sem odkrila, zakaj sem skočila z mostu.
Rada bi obiskala svojega skoraj mrtvega Boga.
Prisrčna zamisel. Žal, draga moja,
je moje življenje posvečeno zavzemanju ozemlja.
Moja si. Tako je in pika.
Nisem ozemlje.
Vzrok težav je med tvojimi nogami.
Odrezal ga bom in ne bo ti več odvračal pozornosti.
Moški se vse življenje bori s svojim spolnim nagonom.
Prekletstvo je, pa vseeno njegov dosežek.
Ženski dosežek so otroci.
Odstranil ti bom peklenski paket med nogami
in takoj zatem vate posejal seme.
Naj pojasnim, kaj se je zgodilo.
Victoria, tvoja soproga, se je vrgla z mostu in umrla.
Godwin Baxter jo je našel in pripeljal v operacijsko.
Nato je odstranil otroka, otroku odstranil možgane,
jih presadil v mojo glavo in me oživil.
Prinesla ti bom kartoteko. Izjemno je.
Obdržala bom svoje življenje in svoj ljubki stari ščegetavček, hvala.
Prosim, pokliči mi kočijo.
Govorijo in govorijo. Enkrat ti ostane le, da pritisneš petelina.
Tako pač je z ženskami.
Se boš predala?
Raje imam, da me ustreliš v kličevo srce.
Če bom moral, ti bom ustregel.
Spij pijačo, draga.
Kloroform in džin.
Na neki način bi čutila olajšanje, če bi se znebila pustolovke v sebi.
Naredi dolg požirek in imela boš to svobodo.
Pizda.
Max?
Max, v operacijsko mora.
Drugače bo umrl. Močno krvavi.
Ti boš mrtev.
Bella, če preživi,
verjetno ne bo odnehal.
Ne bom ga gledala izkrvaveti.
A se strinjam, da bi mu izboljšava dobro dela.
Odstranil sem kroglo in ustavil krvavitev.
Zapiske imam.
Tu sem najsrečnejša.
Bella.
Vrnila si se.
Tisto je bila zgodba nekoga drugega,
ne Belle Baxter.
Vse življenje so me ljudje
gledali z grozo, pomilovanjem,
razen ti.
Nadvse zanimivo je,
kaj se dogaja.
Zaradi izpita iz anatomije sem živčna.
Velikokrat sem te izprašal. Vse znaš.
Nihče ne zna anatomije bolje od tebe.
Dame, džin?
Prosim. –Džin?
In vodo za generala.
Felicity.
Vodo.
NESREČNA BITJA
Prevedla: Miša Šavor
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Infire
NESREČNA BITJA