RODOMI TABAKO GAMINIAI
PRASTI REIKALAI
Ata.
Ata!
Ata, ata, ata!
- Ate. - Ata.
Organų krūva be individualumo kibirkšties iš smegenų
ar kraujo pliūpsnio iš širdies.
Tai viso labo mėsos rinkinys sekmadienio priešpiečiams.
Kas norėtų rekonstruoti organus?
Ir kas įžvelgs skirtumą tarp žmogaus ir gyvulio, jei jis yra?
Nagi.
Juk vaikystėje dėliojote dėliones.
Ar tik man taip, ar iš tiesų velniškai sunku susikaupti, kai kalba tas pabaisa?
Jis - nuostabus chirurgas.
Jo darbai - novatoriški. Jo tėvas įkūrė šią akademiją.
Negi manote, kad dalyvaujate mūsų pokalbyje, Maksai Makendlsai?
Jūsų fizinis artumas nieko nereiškia.
Atšok, seni. Nusipirk kostiumą.
Tikrai manote, kad kepenys turi būti ten, pone?
Ar galiu paklausti, kokia prasmė dėti jas atgal, pone?
Pramoga man.
Pone Maksai Makendlsai!
Palaukite manęs po paskaitos.
Jūsų darbas.
Jums patiko, pone?
Jūsų paprastas protas pasistengė ir kone pasiekė vidutinybės lygį.
- Ačiū. - Man reikia asistento vienam projektui.
Mielai sutikčiau.
- Ar esate religingas? - Aš tikiu Dievu.
- Manimi ar dievybe? - Juokinga, nes jus dažnai vadina...
Mano sukurtas pokštas.
Nereikia man jo aiškinti.
Paties šėtono darbas.
Nebandėte užsiauginti barzdos, pone?
Tampu panašus į didelį šunį su kaklaskare.
Vaikams patinka šunys.
Dėl to darbo.
Taip. Užeikite.
Dieve!
Dieve.
- Labas. - Bas.
Bela, čia ponas Makendlsas.
Labas, Bela.
- Aujas. - Kraujas.
- Nuostabu.
Man viskas gerai.
Kokia graži nevisprotė.
Jai buvo pažeistos smegenys.
Aš jas sutaisiau.
Jos psichinis amžius ne visai atitinka jos kūno amžių.
Ji vis geriau kalba. Jos būklė itin greit gerėja.
Ji stulbinanti.
Reikia itin kruopščiai žymėti jos progresą.
Ar galėtumėte tai daryti?
Man būtų garbė.
Sy!
Taip. Labai linksma, Bela.
Sy. Ji, regis...
Ponia Prim!
Sy.
Nemėgsti rūkytos silkės?
Aš joms neabejingas, šiaip jau.
Man ypač skanu rytais...
Bela irgi pjauti?
Belai - tik mirę.
Tik mirę.
Šliukšt! Šliukšt!
Čogai!
Bėk!
Čogai.
Per dieną ji išmoksta po 15 žodžių.
Jos judesių koordinacija nestabili.
Vakarais jai geriau.
Jos plaukai paauga po 2,5 cm per dvi dienas.
- Nubraižiau plaukų diagramą. - Puiku.
Galite eiti. Pasimatysim rytoj.
Pone, o iš kur ji?
Jūsų darbas - rinkti duomenis.
Kai man prireiks kvailų klausimų, pranešiu.
„Taigi, jiems grįžus iš miško,
ji ir vėl sutiko savo mamą ir tėtį.
Tą vakarą vakarienei jie iki soties prisivalgė pyrago.
Jie džiaugėsi, kad vėl visi buvo kartu.“
Tu man tėtis, Dieve?
- Aš... - Prim sako tu ne.
Bela niekur mergaitė.
Kur tas niekur?
Tu - našlaitė.
Tavo tėvai mirė.
Tada tu pjauti tėvus, Dieve?
Ne.
Jie buvo mano draugai.
Jie buvo tyrinėtojai,
ir žuvo po žemės nuošliauža Pietų Amerikoje.
Jie peržengė žinomybės ribą
ir už tai sumokėjo.
Bet kitaip gyventi neverta, Bela.
Jie išsiuntė mane tavimi rūpintis.
Mirė?
Deja, taip, širdele.
Vargšė Bela.
Bet myli Dievą.
Miegok čia.
Ne.
Labanakt, brangi Bela.
Čia, tėvai.
Peru, taip.
Kodėl tu rašyt knygą kiekvieną riešutą?
Turiu užrašyt, kiek suvartoji maisto.
Kiek?
Pasakyk Belai kitas vietas.
Tai Lisabona, Portugalija.
Prancūzijos pietūs. Alpės.
Australija.
Tolima ir pavojinga žmonėms ir gyvūnijai.
Bela nori žiūrėti į pasaulį.
Tik...
Bela.
Bela, nemanau, kad mums ten galima.
Gal geriau...
Bela.
Ne.
Bela, tai pavojinga.
Bela.
Ne, Bela.
Dieve.
Į lauką eiti.
Į lauką? Ne, mes dirbam.
Nori nupjaut pirštus?
Kendlsai, vesk mane. Kendlsai.
Aš galiu, jei...
Ne.
Taip. Į lauką!
Ar ji nėra buvusi lauke?
Ne.
Aš sukūriau įdomų ir saugų pasaulį Belai.
Dabar.
- Bela. - Dabar!
Dabar!
Bela.
Labai daug dalykų lauke gali tave užmušti, Bela.
Užmušti mirti?
Gyvatės, karietos, smailiasnapiai paukščiai, žemės drebėjimai,
įkvėpus nuodingos žolės sėklas.
Bela.
Bela. Žiūrėk.
- Užmušk. - Ką?
Kodėl keisti nykščiai, Dieve?
Kartą, kai buvau labai mažas,
mano tėvas įsegė mano nykščius į mažą metalinę dėžutę,
kad pažiūrėtų, ar galima sulėtinti kaulų augimo ciklą.
Skausmas buvo toks didelis,
kad tam, jog neverkčiau,
sutelkiau visą dėmesį į kitus savo pirštus
ir vien stebėdamas
ėmiau suprasti epidemiologijos procesą.
Kai jis grįžo,
jo nuostabai, aš šypsojausi.
Gerasis Dieve.
Jo proto nevaržė tradicinės taisyklės.
Mums metas.
Artėja lietus.
Kodėl jūs ją taip gąsdinate?
Ji - eksperimentas,
ir aš privalau kontroliuoti jo sąlygas,
antraip rezultatai nebus gryni.
Stok! Dieve, mes einam!
Ne, Bela.
Bela nori pas ledus.
Ne.
Bela nori!
Dėl mano veido. Žmonės bijo Dievo.
Juokiasi iš Dievo.
Dievas mielas.
Kaip šuns veidas.
Panašiai.
- Stok! Aš einu. - Ne!
Ne dabar? Ne niekada?
Tiesiog ne.
- Bela! - Ne!
- Bela!
Ne!
- Atleisk. - Ne!
Ne!
Atleisk man, širdele.
Dievo motina.
funkcionalumas apribotas
Ką jai padarėte?
Kodėl ją slepiate?
Pasiaiškinkite, antraip eisiu į policiją.
Gerai. Nes tai - laiminga istorija.
Labai retas atvejis, kai gauni ką tik mirusį kūną.
Jis dar nesustingęs.
Dar šiltas.
Be pulso.
Nors elektra dar būčiau galėjęs ją atgaivinti.
Bet negaivinote.
Nieko nežinau apie gyvenimą, iš kurio ji traukėsi,
išskyrus tai, jog ji taip jo nekentė, kad nusprendė palikti
jį amžiams.
Kaip ji jaustųsi,
jei būčiau ištempęs ją iš jos pasirinktos amžinybės,
ir ji būtų patalpinta į vieną tų beprotnamių ar kalėjimų
su mažai personalo ir įrangos?
Nes šitoj krikščioniškoj šaly savižudybė laikoma pamišimu ar nusikaltimu.
Kas aš toks, kad spręsčiau jos lemtį?
Tačiau tuo pačiu turėjau pripažinti gavęs progą.
Iki tos akimirkos vedė visi mano darbai.
Likimas suteikė man mirusį kūną
ir gyvą kūdikį.
Tai buvo akivaizdu?
Akivaizdu?
Išimti kūdikio smegenis
ir įdėti jas suaugusiai moteriai, atgaivinti ją ir stebėti.
Jėzau!
Ji žino?
Ne.
Kas ji buvo?
Nenutuokiu.
Bet ar norėtum, kad pasaulyje nebūtų Belos?
Ponia Prim?
Bela randa laimę kai nori.
Tavo veidas susiraukęs, aš jį pataisysiu.
Užsimerk.
- Ne! - Palauk. Pajusi ne iškart.
Ji čiupo man už tarpvietės.
Iškrypėlė!
Bela.
Bela atrado kai ką, turiu parodyti.
Žiūrėk.
- Kas, jei įsikišiu agurką? - Ne.
Bela!
Tučtuojau liaukis save tenkinusi.
Ką?
Mandagūs žmonės taip nedaro.
Taip negalima.
Kas čia?
Tėvas man išėmė oksintines bei pilorines liaukas,
tad turiu pats gamintis skrandžio sultis.
Kodėl, dėl Dievo meilės, jis tai padarė?
Kad atrastų tai, ko niekas nežinojo.
Paaiškėjo, kad mums jų labai reikia.
Bela,
tu nieko nevalgei.
Nereikia.
Labanakt.
Labos.
Žinai, aš gana romantiškas žmogus, Maksai.
Ką?
Tarp jūsų su Bela, regis, įžvelgiu meilę.
Aš... Ji...
Gal tau ją vesti?
Ką?
Manau, ji tave myli.
Esu matęs, kaip žmonės žiūri vienas į kitą su meile,
kaip stebėtojas,
o ne kaip dalyvis, žinoma.
Tikrai?
Aš...
Man ji patinka.
Taigi, vestum?
Išvežk Belą.
Bela...
Aš...
Įdomus jausmas?
Padaryk Belai.
Maniau,
kad gal jūs ją auginate sau kaip meilužę.
Tamsi, nepadori mintis, žinau.
Tai jūs su ja negulit?
Spermos ejakuliaciją manyje gali iššaukti
tik gana ilgalaikė aukštųjų nervinių centrų stimuliacija,
kuri, spausdama mano endokrinines liaukas, pakeistų mano kraujo cheminę sudėtį
ne kelioms spazmų minutėms,
bet daugeliui dienų.
Ką?
Esu eunuchas ir negaliu jos krušti.
Seksualinei reakcijai mano kūne iššaukti
prireiktų tiek elektros, kiek visam Šiaurės Londonui.
Be to, tėviški jausmai
užgožė seksualines mintis.
Aš atsiprašau už savo tamsias mintis.
Jos visai ne tamsios.
Beveik visas vyrų seksualumas iš esmės amoralus.
Ne visas, pone.
Nori ją vesti ar ne?
Aš noriu tave vesti. Būk mano žmona.
Palieskim vienas kito genitalijas.
Ne.
Aš nenoriu tavimi naudotis.
Tu esi ypatinga.
Tik po vestuvių.
Su viena sąlyga.
Ji irgi to turi norėti, puikiai suprantu.
Tada su dviem sąlygom.
Ta, kurią nurodei,
ir jūs turit gyventi su manim čia, visada.
Paruošiu teisinę sutartį.
Šiuo nutarimeme
Įdomi sutartis.
Yra rašybos klaidų.
Teisėtumui jos neturi reikšmės, patikėkite.
Turbūt ypatinga moteris, jog ją būtina taip susaistyti.
Atleiskite, turiu atlikti gamtinius reikalus.
Ar jums penkeri, kad negalite pakentėti?
Silpna pūslė, pone. Kaip ir mano tėvo ir jo tėvo.
Gali būt prostatos vėžys, pasitikrinkite.
Būtinai.
Neabejotinai, panelė Bela Bakster, anot sutarties.
Laba diena, lankytojau.
Nori mano skrybėlės?
Ar man tiktų?
Taip.
Kvailai gražu.
Turėjau pamatyti šią moterį,
kuri įkvėpė tokią ją įkalinančią vedybinę sutartį.
Kaip tai?
Jūs gyvensite čia,
keliausite su ponais Maksu Makendlsu ir Baksteriu į užsienį,
bet šiame mieste nesirodysite.
Aišku.
Jie mane kietai myli.
Ir suprantu, kodėl.
Turiu įgnybti jums, kad įsitikinčiau, jog jūs tikra.
Jūs ne...
Kas tu?
Ponas Dankanas Vederbernas.
Atidaryk.
Kaip čia užlipai?
Įkopiau.
Žiūrėjai mane ilgai?
Neilgai.
Juk nematei, kaip dariau sau laimę, tiesa?
Nemandagu, žinau.
Man nusispjaut į mandagią visuomenę.
Ji sušiktai nuobodi.
Žudo sielą.
Dievas netiki siela.
Manau, kad Dievas sukūrė sielą.
Godvinas Baksteris?
Tas sužalotas senis.
Kokia jo istorija?
Tave laiko nelaisvėje, iš aš tave išlaisvinsiu.
Tavyje yra kažkokia alkana būtybė,
išalkusi patirties, laisvės, prisilietimų.
Trokšta pamatyti nematytą, žinau.
Paklausi, kodėl aš čia?
Penktadienį vykstu į Lisaboną. Noriu, kad vyktum kartu.
Portugalijos Lisabona?
Kalbu būtent apie tą Lisaboną.
Dievas neleis.
Todėl jo ir neklausiu.
Klausiu tavęs.
Belai nebus su tavim saugu, manau.
Tu visiškai... teisi.
Galiu paprašyti minutės vertingo laiko, brangus Dieve?
Žinoma, Bela.
Norėjau tau pranešti didelę naujieną.
Bela svaigsta iš jaudumo.
Kokią?
Šiąnakt, vidurnaktį
aš slapčia pabėgsiu su tokiu Dankanu Vederbernu.
Ką?
Tu norėsi mane sulaikyti.
Aš tave sulaikysiu.
Tu per kietai laikai Belą.
Aš turiu išplaukt į plačius vandenis.
Mes galėsim keliauti.
Tu, aš ir Maksas, kuriam, primenu,
esi pažadėta.
Aš tekėsiu už Makso,
nes jis atrodo tam tinkamas,
bet pirma panuotykiausiu su Dankanu Vederbernu,
kuris, galvoju, nelabai mane saugos,
bet bus irgi įdomu.
Aš negaliu tavęs išleisti.
Pabučiuok mane ir išleisk į kelionę.
Jei ne...
Belos vidus supus nuo neapykantos.
- Neapykantos? - Neapykantos.
Iškrauk lagaminus, Prim.
Godvinas man papasakojo apie tavo planus.
Aš tavęs nekaltinu, Bela.
Tas žmogus - chamas ir ištvirkėlis.
Tas klastūnas moka suvilioti naivią moterį.
Jis nuolat žiūri į mane.
Kiša rankas Belai tarp kojų
ir šnabžda man žodžius,
nuo kurių mane muša karštis.
Jėzau, Bela.
Mes susižadėję.
Aš tave myliu.
O kai grįšiu, mes santuokinsimės
ir būsim laimingi kaip du balandžiai ant šakos.
- Man pasiimt skrybėlę? - Ne!
Šitaip nieko nebus.
Nebus!
Aš pats sudorosiu tą niekšą.
Paversiu jo gražų veidą į kraujo ir kaulų košę!
Maksai, tu įkaitai,
kaip ir aš nuo kitokio Makso vaizdo.
Aš atsiprašau,
bet neleisiu, kad tave mulkintų niekšas, vedinas piktų ketinimų
ir visai nemylintis tavęs.
Aš sumalsiu jam galvą.
Bela? Tai...
Bela.
Viso gero. Lik sveikas, balandi.
Susitiksim po mano nuostabaus nuotykio.
Dieve?
Ji išvyko.
Pusryčiams geriu portą.
Keista, bet jis labai skanus.
Kodėl nesulaikėte jos?
Ji - būtybė su laisva valia.
Dabar ji kažkur ten. Viena.
Nieko jai nenutiks.
Aš kvailys. Turėjau ją sulaikyti.
Mes - mokslo žmonės.
Emocionalumas - ne mums.
Tikiuosi, jai viskas gerai.
Esi gražiausia mano kada nors matyta moteris.
O jų turėjau daug, nemeluosiu.
Ponia Prim sakė, kad tu - kuilys, pradvisęs šimtu moterų.
Ji menkina mano pasiekimus.
Gerai. Austrės.
Esi jų ragavusi?
Nesu.
Kiautas, austrė ir burbulai.
Smagumėlis.
Pala. Bela.
LISABONA
Vienuolės ir vienuoliai kiaušinių baltymais kietina sau drabužius,
o iš likusių trynių kepa šiuos pyragaičius.
Kaip juos valgyt?
Spėju, per burną.
Ne po mažą kąsnelį,
nes jų viduje - pats skanumas, kaip gyvenimas.
Nepakartojama.
Kas juos kepė? Reikia daugiau.
Nereikia. Pakanka vieno. Bus per daug.
Dabar siestos metas.
Kas ta siesta?
Kodėl žmonės šito nedaro
nuolatos?
Rizikuodamas pasirodyti nekukliu, paminėsiu,
jog ką tik buvai triskart išbarškinta geriausio iš geriausių.
Tokios ekstazės tau nesuteiks joks kitas vyras.
Man tavęs gaila.
Vadinasi, siautulingai šokinėsiu tik su tavim.
Siautulingai šokinėsi?
Man patinka.
Aš pailsėjau.
Darom dar.
Ir vėl?
Deja,
net aš turiu savo ribas.
Vyrai negali varyti be paliovos.
Ar tai fiziologinė problema?
Vyrų silpnybė?
Na...
Gal ir taip.
Patarčiau tau, jei dar ne vėlu,
neįsimylėti manęs.
Aš tikrai negaliu suteikti
pastovumo.
Tik nuotykį.
Aišku.
Pamiegokime.
Taksi, ponia?
Labas vakaras,
Dankanai Vederbernai.
Bela, kur buvai? Dingai.
Nedingau.
Niekas negali dingti.
Ką?
Juk negali? Dingti?
Ne, žinoma. Ką čia šneki...
Kur buvai?
Norėjau pyragaičio, o tada mane ištiko nuotykiai.
Nežinojau, kaip grįžti atgal, o tada išgirdau.
Tramvajų.
Ėjau į tą garsą ir radau.
Nustebimas Belai.
Manyje teka tyrinėtojų kraujas.
Bela, pavojinga vaikščioti be manęs.
Aš nuotykiavau ir patyriau tik cukrų ir smurtą.
Labai patiko.
Man viskas gerai.
Dabar aš atsigulsiu, tu gulsi ant manęs ir mes siautulingai pašokinėsim.
Kite.
Matei naują Vaildo pjesę Londone?
Nuostabiai šmaikštu.
Man labai patiko.
„Rankinė“.
Bela.
Kas?
Kodėl turėčiau laikyti burnoje šitą šlykštynę?
Panašiai esu sakiusi Džeraldui.
Jei pagaunate.
Na ir išdykėlė.
Kalbi apie jo penį.
Dankano kartais būna sūrus.
Gerasis Dieve, Bela.
Einu užvošiu tam vaikui.
Bela.
Tavo elgesys pribloškia.
Susiimk.
Maistas sprangino man gerklę,
tas vaikas nervino,
o ta moteris su savo žodžiais nuobodi.
Atsisėsi prie stalo
ir sakysi tik šias tris frazes:
„Nuostabu!“, „Žavinga“
ir „Kaip jie padaro tokią traškią tešlą?“ Taip?
Tu skaudini Belą.
Atleisk.
Kai gražiai kalbu, tu neklausai.
Eime.
Ar tau patinka Lisabona, Bela?
Nuostabu.
Kite, kaip laikosi tavo tėvelis?
Labai serga.
Bijau, neištvers šių metų.
Žavinga.
Kaip jie padaro tokią traškią tešlą?
Gerasis Dieve.
Kas čia?
Nuo jos.
„Aš gerai. Lisabona.
Saldus pyragaitis laižo mane visą dieną.“
Spėju, jog tai - vienas sakinys.
- Manot, kad jie... - Dulkinasi?
Taip.
Ir dar...
darau oralinį tramvajų.
Ar tau irgi skauda galvą, Dankanai Vederbernai?
Aš išbadėjusi laukiu vakarienės.
Kur tu buvai, po galais?
Viktorija Blesington?
Seniai jūsų nemačiau.
Ir dabar nepamatėt.
Nes aš Bela Bakster,
ponia su keistomis plunksnomis.
Atleiskite. Tikrai pamaniau, kad jūs - tai ji.
Taip.
Eime?
Kepsnį, žuvį
ir tų karamelinių dalykų puodeliuose,
kuriuos valgo tie seni dėmėti žmonės.
Aš nenoriu karamelinių puodelių.
Žinoma. Visa tai - Belai.
Užsisakyk pats, ką nori.
Tu pyksti dėl Belos išėjimų ir nuotykių.
Tačiau pats darai ką nori,
kaip Dankanas Vederbernas sakė Belai Bakster
pirmą dieną Lisabonos meilės romane.
Touché.
Suprask, iš Dievo namų nesu kojos iškėlus.
Ką?
Taigi, Belai reikia labai daug visko atrasti,
o tavo liūdnas veidas
verčia mane atrasti savo piktus jausmus tau.
Taip.
Tapau tuo, ko nekenčiu -
piktu pavydžiu meilužiu.
Tokias moteris atstumdavau, o dabar pats tokiu tapau.
Blemba!
Tu, kaip ir aš, esi laisva siela.
Kodėl tu tai darai?
Tas vyras nuolat mirksi man.
Aš mirksiu jam.
Iš mandagumo, manau.
Mes einame šokti į miestą. Eime kartu.
Nesu šokusi mieste.
- Dankanai! - Negaliu!
Tu gerokai pamišusi.
Nekalbėk, nes tavo garsai Belą pykdo!
Aš nesiliausiu kalbėjęs.
Jei turiu ką pasakyti, aš...
Gerai.
Kas čia?
Vienas vyras mane mokė žaist šachmatais,
ir sakė, kad turbūt tokios minkštos odos kaip mano nėra lietęs.
Aš pasakiau, kad reikia žiūrėti vidines šlaunis,
nes ten epidermis pats švelniausias.
Tai mes ir pažiūrėjom.
Ir ji tikrai buvo labai švelni.
Aš suabejojau, ar abi šlaunys bus vienodai minkštos.
Ir, pasirodo, skiriasi.
Todėl užsirašiau, kad nepamirščiau, kuri kokia yra.
minkšta minkštesnė
Taigi, ketinai pažaisti liežuviu.
Ar jau nebežaisi?
Tu...
Tu kažko susirūpinai.
Ar jūs sugulėt?
Ne, mes stovėjom prie sienos.
Ar tu siautulingai šokinėjai ant jo?
Ne, jis tik greit palaižė man klitorį.
Man reikėjo nuleisti garą, todėl paprašiau tai padaryti.
Tu irgi gali palaižyti man,
todėl nesuprantu šito sudėtingo jausmo.
Ar tu verki?
Koks sudėtingas esi žmogus, Dankanai Vederbernai.
Kepenys.
Nedidelis įpjovimas -
viskas, ko reikia.
Visą rytą chloroforminau ožkas.
Greičiausiai pats prisikvėpavau.
Aš drįsiu teigti, kad jūs liūdite dėl Belos išvykimo.
Porto buteliai,
naktimis girdžiu, kaip verkiate.
Dieve, žmogau! Šneki kaip idiotas.
Ji išvyko!
Aš esu mokslo žmogus.
Man reikia dirbti, užsiimt kokiu projektu.
Štai ir viskas. Turiu imtis naujo projekto.
Jausmus turim atidėti į šoną.
Manai, tėvas būtų karšta geležimi
išdeginęs man žymes ant genitalijų,
jei į pirmą vietą nestatytų mokslo ir progreso?
Išdegino?
Susiraskime kūną.
Ką?
Sveikas. Labas rytas.
Labas rytas, mieloji.
Pastaruoju metu ne itin pritariau tavo nuotykių troškimui.
Taigi, turiu tau staigmeną.
Lipk.
- Mes kitame viešbutyje? - Pažvelk pro langą, Bela.
- Mes laive? - Tikrai taip.
- Nori įkalinti Belą jūroje. - Aš noriu suteikti tau naują nuotykį.
Tiesa, taip tave lengviau bus surasti.
Eikš, nurenk mane.
Pajodinėk manimi.
O tada išgersime kokteilių denyje.
Bela.
Mėlyna. Mėlyna.
Šiksi ant manęs?
Šūde!
Ponia.
Kada sustosim?
Atėnuose. Už trijų dienų.
LAIVAS
Ta moteris užsiliepsnojo, žiūrėk.
Žinau, kad pyksti ant manęs.
Atleisk, kad pagrobiau tave, bet padariau tai iš meilės.
Romantinis pokštas. Nebūtina taip raukytis.
- Aš noriu išgerti. - Žinoma, mieloji.
Laive smagu, naujas įdomus pasaulis.
Myli mane? Aš myliu tave.
Apibūdink, ką turiu savyje aptikti, kad suprasčiau tai.
Tu tai jauti arba ne.
Vadinasi, nėra įrodymų bazės, kaip pasakytų Dievas.
- Tai kaip suprast empiriškai? - Ką čia šneki?
Kas tu?
Tu nežinai, kas yra bananai, šachmatai,
o vartoji žodį „empiriškai“.
Bela nori išgerti. Jau dukart sakiau.
Nesu jautęs nieko panašaus.
Ar ir tu jautiesi taip pat?
Turbūt, empiriškai.
GODVINAS
Man baigėsi rašalas.
Tuoj gausi rašalo, mano meile.
Labas, įdomi vyresne ponia.
Turiu paliesti tavo plaukus.
Ir aš pastebėjau tavo plaukus.
Lyg šilkas ant peršviečiamo, švytinčio kiaušinio.
Šie sudėtingi žodžiai mane kažkaip jaudina.
Mačiau tave ten su tuo gražuoliu.
Baltais dantimis ir kietu pimpiu.
Dankanas Vederbernas.
Jo dantys irgi kieti, o penis - baltas.
- Geras lovoj, tikiuosi. - Kito nepažinojau.
Bet jis sukelia išskirtinius pojūčius mano kūne,
nuo kurių šūkauju iš laimės.
Taip pat noriu išmest jo kūną, formą, lavoną į vandenyną.
Ar šitas vyras šokinėja ant jūsų kūno?
Ne.
Negulėjau su vyru 20 metų.
Ką?
Tai siaubinga.
Tai man ne itin rūpi.
Metams bėgant,
man rūpi tai, kas man tarp ausų.
O tai, kas tarp kojų -
mažiau.
Beviltiškas pasiteisinimas, Marta.
Čia Haris Astlis.
Neimk jo žodžių giliai į širdį.
Jis - cinikas.
Ponia.
Aš - Bela Bakster.
Nežinau, kas yra cinikas.
Bela.
Rašalas.
Dankanai Vederbernai, įsigijau draugų, kolegų, bičiulių.
Haris Astlis.
Čia Marta.
Naujoji mano draugė nesidulkino jau 20 metų.
Argi tai ne nustebimas?
Tikiuosi, bent ranka suteiki sau malonumo tarp kojų?
Gerasis Dieve, Bela, negalima taip kalbėti.
Visuomenės mandagumas. Pamiršau.
Mandagi visuomenė
tave sužlugdys.
- Tikrai? - Taip, yra tiesos.
Visi dėl to sutikome.
O dėl tavo klausimo apie ranką,
taip, kartais.
Tai suteikia vilties.
- Pavakarieniaukime kartu. - Na, šiaip jau...
Mes visi laive, niekur nepabėgsim,
ir galim mėgautis, tyrinėti, apiplaukti šį pasaulį.
Ar jai draudžiama turėti draugų, pone Vederbernai?
Man bus malonu.
Tekėk už manęs.
Ką?
Ketinau tave palikti.
Po kelių mėnesių, maniau, siųsiu tave lauk.
Pasakyk, kad tekėsi. Niekas nėra užvaldęs mano širdies, tik tu.
Tai sudėtinga,
nes esu susižadėjusi su ponu Maksu Makendlsu.
Ką?
Mano ranka atiduota kitam.
Girdėjau šį posakį, bet nesupratau jo.
Juk imi ne vien ranką, imi viską, tiesa?
Tu pabėgai su manim nuo jo.
Vardiji įvykius, o aš nesuprantu to prasmės.
Tu pasirinkai mane, ne jį.
Kuriam laikui.
Nuotykiui.
Išmesiu tave per bortą, blemba!
Tai nori mane vesti ar nužudyti?
- Ar tu peršiesi? - Ne.
Einu į kazino.
Nieko tokio.
Ji mokosi.
Pabandykime dar kartą.
Stambioji motorika vystosi lėtai,
bet tu išmoksi greit.
Felisite.
Ne taip greitai.
Aš skaitau Emersoną.
Jis kalba apie vyrų gerinimą.
Nesuprantu, kodėl jis nieko nepataria moterims.
Gal jis nežino ką.
Paskaityk Gėtę.
Filosofija - laiko švaistymas, Bela.
Tikrai? Pasakyk daugiau.
Ne, Hari, niekšeli.
Ji būtina.
Žmonės ir visuomenė gali tapti geresniais.
Visų tikslas - tobulėti, vystytis, progresuoti, augti.
Pažįstu tai savyje ir esu neabejotinai to pavyzdys.
Patikėk, iš tiesų esi unikali, Bela, visomis prasmėmis.
Bet tobulėjimas per filosofiją...
Žmonės tiesiog bėga nuo fakto, jog visi mes - žiaurūs gyvuliai.
Tokie gimėme, tokiais mirsime.
Niūrus požiūris į gyvenimą, Hari.
Bela...
pakvėpuokime grynu oru...
savo kajutėje.
Bet jie abu pykstasi,
ir idėjos daužosi Belos galvoje ir širdyje
kaip žibintai per audrą.
Tu dabar nuolat skaitai, Bela.
Nyksta tavo miela kalbėjimo maniera.
Aš besikeičianti šventė,
kaip ir mes visi.
Anot Emersono, kuriam prieštarauja Haris.
Eikš, eikš, eime.
Užstoji man saulę.
Ką?
Ateik.
Negaliu, nes daug geriu.
Negaliu, nes daug pralošinėju.
Privalau susitikti su Marta.
Marta.
Ji - problema.
Išmesiu tą iškvėpintą mėsos maišą per bortą.
Pamėgink.
Marta!
Kur ji?
Kur tu, blemba?
Kur ji?
- Kur einate? - Ji tuoj lėks per bortą.
Nuostabu!
Net nesvajojau būti nužudyta.
Kaip dramatiška.
Ji, regis, mielai mirtų. Atsiprašau, netrukdysiu.
Kaip įdomu.
Būsiu bare.
Privertei mane galvoti, svarstyti,
vaikštinėti ant idėjų, kurios neteisingos,
klaidingos ir nesąmoningai erzinančios,
neleidžiančios man užmigti.
Taigi...
Tu sakai, kad mes visi žiaurūs.
Ir aš nesutinku, neigiu
ir sakau ne ne.
Bet kai esu su Dankanu,
žiaurumas manyje užverda.
Tai rodo tavo sveiką protą.
Jis - gražus idiotas.
Ne.
Aš nenoriu būti žiauri.
Privalau pagerinti šį savo gyvenimo aspektą.
Tu nepažįsti pasaulio.
Ir tu jo bijai.
Aš jo nebijau.
Nori pamatyti, koks iš tiesų yra pasaulis?
Aš tau parodysiu.
Taip.
Žinoma.
ALEKSANDRIJA
Girdi?
Kas tai?
Daugybė mirusių vaikų.
Turbūt nuo karščio.
Turim jiems padėti.
Kaip?
Jei nulipsim žemyn,
jie gana teisėtai mus suriš, apiplėš ir išprievartaus.
Jei jie būtų čia, o mes - ten,
tą patį darytume jiems.
Bela.
Mes keliam inkarą, ponia.
Bet aš privalau ten nueiti.
Privalau atiduoti šiuos pinigus tiems vargšams
iš lūšnynų, kaip juos vadina.
Mes liksim krante, ponia.
Galim perduoti.
Galite?
Žinoma.
Jūs tokia dosni.
Jiems reikia pinigų.
Visiems jų reikia.
Ačiū jums.
Tu! Atvesk kapitoną. Surasim tą vagį, blemba.
Bela!
Mus apiplėšė!
Aš laimėjau.
Aš laimėjau viską,
kaip niekada anksčiau.
Ir viskas dingo.
Mūsų neapvogė.
- Aš juos paėmiau. - Kam?
Aš juos paėmiau.
Aš tokia pavargusi.
O gal tik mano dvasia.
Mano siela sugniuždyta, sulamdyta,
sulyginta su žeme, Dankanai Vederbernai,
tų vaizdų, kuriuos pamačiau.
- Nebereikia kapitono, pone? - Atšok, kol neišdaužiau dantų.
Išties, pone.
Kur jie?
Paslėpei, kad nepasimestų.
Buvau girtas, palikau juos čia išbarstęs. Koks palengvėjimas.
Aš jų nepaslėpiau.
Atidaviau tiems vargšams.
Pinigai - tai liga,
kaip ir jų trūkumas.
O kas aš tokia,
drybsanti plunksnų pataluose,
kai mirę vaikai
guli griovyje?
Dankanai.
Ką padarei?
Tikiuosi paguodos apkabinimo.
Tu...
Privalau kažką duoti pasauliui.
O nieko neturiu.
Išskyrus šiek tiek pinigų.
Labai bloga diena Belai Bakster.
Kur mano pinigai, blemba?
Ką tik sakiau.
Atidaviau juos vargšams.
Juk liepiau nešdintis!
Stiuardas pranešė,
kad jūs galimai neįstengsite padengti sąskaitų, pone.
- Aš... - Greičiausiai, tai tiesa.
Pinigus atidaviau tokiems maloniems vyrukams,
kad jie perduotų
lūšnynų vargšams.
Jūs būsite išlaipinti kitame uoste,
o iki tol maitinsitės įgulos racionu.
- Gero vakaro. - Kaip drįstate?
„Mirę, akli vaikai...
įkandau Hariui.
Mano burna
buvo pilna kraujo.“
Vargšė Bela.
Prastai jai.
- Kaip tavo ranka? - Gerai.
Atleisk man.
Tu norėjai padėti man suprasti.
Ne. Aš norėjau tave įskaudinti.
Negalėjau pakęst tokios kvailos ir nuostabios tavo laimės.
Tai buvo žiauru iš mano pusės.
Aš nesigailiu.
Jei pažįsti pasaulį, gali jį gerinti.
Negali.
Čia ir slypi esmė.
Netikėk religija,
socializmu,
kapitalizmu.
Mūsų rūšis - išties suknista.
Žinok tai. Viltis sužlugdoma.
Realizmas - ne.
Apsaugok save tiesa.
Dabar supratau, kas esi, Hari.
Įskaudintas berniukas, negalintis pakęsti pasaulio skausmo.
Tikriausiai.
Lik sveikas, Hari.
Marselyje mus išmeta.
Kodėl tu vis dar su juo?
Visad manau, kad bus geriau.
Žinoma.
PARYŽIUS
Esu girdėjusi puikių dalykų apie Paryžių.
Užspardysiu tavo suknistą šunėką negyvai.
Suknistas...
Paryžius be pinigų.
- Ką mums daryti, Bela? - Aš gausiu mums viešbutį.
Nesijaudink.
Už ką? Neturim nė grašio.
Argi ne įdomus eksperimentas?
Mes nieko neturim.
- Kaip mes gyvensim? - Aš nežinau!
Būtent tai ir yra eksperimento esmė.
Dabar esam vargšai.
Daugelis nuotykių ieškotojų susidurdavo su sunkumais.
Robinzonas Kruzas, pavyzdžiui.
Savanaudė, nemąstanti, nerūpestinga kalė.
Nesu nemąstanti, Dankanai.
Nors mano gebėjimas
apgalvoti viską iki loginių išvadų nėra
stiprus,
aš vis tik padėjau tiems vargšams.
Aš mus sužlugdžiau,
kaip pabrėžei,
bet padariau tai iš geros širdies.
Užsičiaupk, blemba.
Aš gausiu mums viešbutį.
Laba diena, ponia.
Labukas, šviežute mielute Anglijos rože.
Ar čia viešbutis?
Mes turime kambarius.
Ieškai darbo?
Kiek prašote už kambarį?
Aš imu 10 frankų už valandą.
Tu iš jų - 30.
Visi patenkinti.
Aišku.
Mesjė Šapeli.
Ką tik iš Londono.
Sveiki.
Eik.
Aš šiek tiek sutrikusi.
Nereikia darbo?
Liaukis.
Prigulk ant nugarytės, jis į tave kyštelės,
o tu gausi gražaus pinigo.
Aišku.
Jis man už tai sumokės?
Taip.
Jei tau reikia pinigų,
šis kelias - trumpiausias.
Kitas vyras man dar nėra kyštelėjęs,
nors apie tai pagalvodavau.
Ir lėšų man reikia.
Taip susiklostė aplinkybės,
jog galima sakyti, kad tai - likimas.
Pamėginkime.
16-as kambarys.
Kuo jūs vardu?
Paslaptingas.
Gal apšilkime nors...
Laba diena, pone.
Éclair au chocolat?
Susiveikiau šlamančių ir kai ką išsiaiškinau.
Pavogei?
Tu nuolat sakydavai, kad esi geriausias lovos vyras.
Aš kitų neturėjau, todėl nežinojau, ar tai tiesa.
Bet dabar paturėjau.
Ir jis - siaubingas.
Leido baisius garsus, kai grūdosi į mane.
Ir jis ištvėrė vos tris frikcijas, Dankanai Vederbernai.
Aš sulaikiau juoką
dėl mandagumo, žinoma.
Paėmiau iš jo pinigų. Padėkojau.
Kvatojau, kol pirkau šiuos eklerus,
ir labai maloniai
prisiminiau mūsų patrakusias prakaituotas naktis.
Tu krušaisi už pinigus?
Ir dėl eksperimento.
Ir tai pagerins mūsų santykius, nes mano širdis džiugiau į tave žiūri.
Mano širdis pastarosiom dienom liūdėjo matydama tavo ašaras ir keiksmus.
Tu pabaisa. Paleistuvė ir pabaisa.
Demonė, siųsta iš pragaro
sudraskyt mano dvasią į skutelius.
Ir už mažytes mano nuodėmes
baudi mane žlugdančiu cunamiu.
Imi mano širdį, trauki ją kaip tąsiuką
ir žlugdai mane.
Žiūriu į tave ir matau tik bjaurumą.
Pastaroji pastaba - nepelnyta ir nelogiška,
nes tavo odės apie mano grožį buvo nuobodžios,
tačiau nuolatinės.
Nejaugi tai, jog kažkoks vyras
pajodinėjo manimi
visa tai ištrynė?
Blemba!
Tu parsidavei.
Ir dabar man aiškinsi, kad tai blogai?
Ar niekada nebus mano viršus?
Tai blogiausia, ką moteris gali padaryti.
Mums tikrai neverta tuoktis.
Aš esu netobula, eksperimentuojanti asmenybė,
ir man reikalingas kur kas atlaidesnis vyras.
Šliundra!
Dabar aiškiai matau, kad toks nesi.
Akivaizdu, jog mūsų nuotykis baigtas.
Aš apmokėsiu tavo kelionę į Londoną.
Tu turėjai pinigų
visą šį laiką?
Tai Dievo pinigai.
Nenumatytiems atvejams.
Jau kelias savaites tęsiasi nenumatyti atvejai!
Visą šį laiką tikėjau tavimi.
Vyliausi, kad pasikeisi į gera.
Dabar matau, jog klydau, ir tu išties kažkoks sugadintas.
Tu sugadinai mane!
Mūsų pokalbis, regis, kartojasi.
Šliundra!
Madam Svaini, apsvarsčiau savo padėtį.
Man reikia sekso ir pinigų.
Aš galėčiau priimti meilužį,
dar vieną Vederberną, kuris mane išlaikytų,
bet galėtų reikalauti daug dėmesio.
Arba po 20 min. per kartą,
o likusią dienos dalį skirsiu pasaulio pažinimui
ir jo gerinimui.
Taigi, norėčiau įsidarbinti
jūsų pelėsiais pradvisusioje smagaus sanguliavimo įstaigoje.
Moteris, rezganti išsivadavimo planą.
Kaip nuostabu.
Eikš.
Mesjė Savė.
Filet mignon.
Aukščiausia rūšis.
Bela.
Pabaigoje pasakyk „formidable“.
Tokios taisyklės.
Ar ta smarvė - jūsų?
Formidable.
Kvapui atstatyti.
Ir arbata. Nes arbata visada gerai.
Žiauru buvo...
keista ne tokia jau nemalonia prasme.
Brošiūrėlė.
- Skaityk. - Kas čia?
Une personne qui veut... keisti pasaulį pour le meilleur.
Gerinti jį. Geresnis pasaulis.
Tai mane tikrai domina.
Madam Svaini,
ta išsirikiavimo sistema...
tikrai tikitės, kad eisiu į kambarį su nepatinkančiu vyru
ir paskui gulėsiu liūdna,
kol jis siautulingai šokinės ant manęs?
Taip jau yra, brangute.
Vajė, kokia tu graži.
Prievarta tau į naudą.
Regis, taip.
Ar ne geriau būtų, jei moterys rinktųsi,
taip parodydamos simpatiją jums?
Ir jums neatrodytų, jog jas apima siaubas,
kai užšokate ant jų.
Bela - naujokė ir, regis, psichiškai nesveika.
Pasak Dievo, mano tėvo,
yra taip tik kol atrandame naują būdą, tada būna taip,
kol atrandame dar naujesnį būdą,
ir taip tol, kol pasaulis nebe plokščias,
elektra nušviečia naktį, o batų neberišame kaspinais.
Kaip socialistė, visiškai sutinku.
Tuanete, turi protingą burną.
Mesjė Merso pasimėgaus ja nemokamai.
Eik. Nagi.
Bela, trumpam į mano kabinetą.
Tavo ausų speneliai taip skaniai atrodo.
Ačiū.
Turiu...
Atsiprašau. Kraujas bėga.
Imk.
Kartais negaliu susilaikyti pamačiusi tokį jauną grožį.
Nes vieną dieną, brangute,
tapsi it sudžiūvęs lukštas.
Ir niekas tau nenorės mokėti už grožį, ar net naudotis nemokamai.
Vis tiek tikiu, kad visiems būtų geriau, jei galėtume rinktis.
Idealistė.
Kaip ir aš.
Kokia tu žavinga.
Tačiau kartais tenka taikstytis su pasaulio reikalavimais.
Grumtis su jais, stengtis įveikti.
- Vadinasi, jūs sutinkate su manimi? - Žinoma.
Tačiau yra vyrų, kuriems patinka tai, jog tau nepatinka.
Ką?
- Tai... - Nesveika.
Bet gerai verslui.
Ateik.
Mano anūkė.
Ligota, vargšelė, ją reikia nuolat gydyti.
O mano pasirinkimas suteikti tau teisę rinktis neigiamai atsilieps verslui.
Jos sveikatai. Jos gyvenimui.
- Ar tu to nori, Bela? - Žinoma, ne.
Nenori? Kokia tu miela.
Maniau, kėsinatės į mano ausis.
Mes privalom dirbti.
Privalom uždirbti pinigus.
Bet, dar svarbiau, mes privalom patirti viską,
ne tik gėrį.
Ir degradaciją, siaubą, liūdesį...
Taip tampame pilnais, Bela.
Tampame brandžiais žmonėmis,
o ne tyrais, kaprizingais vaikais.
Tada galim pažint pasaulį.
O kai pažįstame pasaulį,
jis tampa mūsų.
Aš to noriu.
Taigi,
eik, pasikrušk
ir atnešk man 10 frankų.
Pirma, siūlau trumpą apklausą.
Apklausą?
Tu papasakosi man vieną vaikystės prisiminimą.
O tada aš papasakosiu pokštą.
Tada - trumpas apsiuostymas
ir, jei reikia, lašelis levandos aliejaus.
Tada ši patirtis taps tikrai formidable.
Non, pokštas mano.
Tavo - prisiminimas.
Vaikystėje augai Graikijoje ir kartą nukritai nuo dviračio.
Kraujas. Varvėjo koja.
Džiaugsmas?
Stebėjai tą kraują su džiaugsmu.
Bar bar.
Atėjo sūris.
Tu žinojai.
Kvepi normaliai.
Dulkinkimės.
Dievas apdovanojo tave, mano drauge.
Itin neelegantiška.
Tai darai, kai imi ilgėtis namų?
Ko norėtumėte?
Mano sūnūs pasirengę apmokymui. Seksualiniam.
Aš jiems demonstruosiu.
Aišku.
Kartais.
Man atsigulti, išsiriesti, išsižergti?
Pradėkime paprastai, prašyčiau.
Pagreitinimui...
- pirštą į užpakalį. - Ne.
Arba mažumėlę prismaugti.
Eik namo!
Bela!
Madam Svaini sakė tiesą.
Aš išties atrandu savyje tai, ko anksčiau nežinojau.
Toks požiūris irgi galimas.
Mane itin stebina troškimų įvairovė.
Ar tau vyras kada nors
dėjo į burną ananaso skiltelę ir apibėrė dulkėmis?
Bela.
Aš beveik pasirengęs tau atleisti.
Užsakiau mums kajutes namo
ir liepiau motinai ruošti vedybinę lovą.
Krušaisi su tuo tipu su kabliais vietoj rankų?
Taip. Žinau!
Sumalsiu jį į miltus.
Dankanai. Maniau, tu išvykai.
Laive ėmiau vemt iš skausmo
ir štai aš čia, kad išgelbėčiau tave.
Labas, Dankanai.
Grįžk namo, Dankanai.
Mūsų laikas baigėsi.
Aš tau nieko nejaučiu,
tik klausiu savęs, kaip iš viso galėjau tavęs trokšti?
Ir mes skubame į socialistų susirinkimą.
Jūs - kekšės.
Mes pačios save išlaikom.
Eik lauk.
Pėda.
Dažai, pėda.
Labai gerai.
Kalba lėtai, bet tobulėja.
Dažai. Pėda.
Genialu.
Galite nebūt toks žiaurus jai?
Su Bela padariau klaidą.
Leidau iškeroti jausmams.
Su ja nieko nebus. Ji niekuo nesiskiria nuo vištašunio.
Pėda.
Galbūt, taip geriau.
Ir tai padeda man suprasti, kodėl mano tėvas man buvo toks šaltas.
To reikėjo dėl mokslo.
Gerasis Dieve, žmogau.
- Pėda. - Nesitikiu, kad suprasi,
kaimo gydytojau.
Beje, turi mane išoperuoti.
Ir įdėti tikrą širdį į šį monstro kūną?
Jei turi laiko,
reikia išpjauti
šitą.
Panaikinsiu cistas aplink auglį.
Nereikia. Gali užsiūti.
Jos išplito. Matai mažus polipus.
Aš mirštu.
Kaip tai pranešti ligoniui, ė?
Baksteri...
Neverk į pjūvį! Dar mirsiu anksčiau nuo sepsio.
Nusiramink.
Ir užsiūk mane.
Surask ją.
Aš nedirbu.
Karštas šokoladas, brangute.
Ir pain au chocolat.
Tu - mano mėgstamiausia.
Girdėjau, kaip sakėte tai kitoms.
Mes - mašinos, kurias maitinate komplimentais ir šokoladu.
Jūs - mano vaikai, kurias maitinu meile.
Nutiko kažkas baisaus, Svaini.
Aš beveik nieko nejaučiu.
Mano empatija virsta tuo, ką apibūdinčiau
paniekos kupinu įniršiu.
Pasakiška.
Tikrai?
Tau - tamsusis etapas.
Prieš šviesą ir išmintį.
Turi ištverti tai,
o išgyvenusi tai,
padėkosi šiai akimirkai, bet neturi pasiduoti.
Aišku.
Tu turi randą po kūdikio.
Tokį turi ma maman.
Aš neturiu vaiko.
Jis liko po nelaimingo atsitikimo.
Bet tu ne pirma supainiojai.
Kodėl meluoji?
Aš nemeluoju.
Mano Godvinas man sakė.
Nuo Vederberno.
Laba diena, pone.
Jūs rašėte ponui Godvinui Baksteriui.
Jis išleido į pasaulį šėtoną.
Šėtoną patraukliam nepasotinamam kūne
ir su protu, gebančiu išardyti žmogų po vieną siūlę
lyg kruviną apdegusią skudurinę lėlę, iššiktą iš dramblio subinės.
Bela.
Kur ji?
Kas jūs?
Jos sužadėtinis, pone.
Akivaizdu, jūsų santykiai nesibaigė geruoju.
Ar ne?
Ji mane sužlugdė.
Visi mes esame savo likimo kalviai, pone.
Ir nieko daugiau.
Man nepatinkate nei jūs, nei jūsų žodžiai.
Tas Godvinas Baksteris.
Jis žinojo tai ir vis tiek mane pakišo jai.
Jis apmovė mane.
Kur ji?
Nelinkėčiau jos net blogiausiam priešui.
Aš išgelbėsiu jus nuo jos, pone.
Atleiskite man už frustraciją. Sakykite.
Man neskauda.
Aš neturiu vidaus.
Ji mane ištuštino.
Mano sielą. Mano banko sąskaitą!
Aš - kirminas! Lukštas!
Padainuokim?
O, mes jūreiviai
Neskauda...
Neskauda.
Aš nenoriu tokiu būti.
Jūs provokuojate mane.
„Visi mes esame savo likimo kalviai.“
Tu šliundrinas šliundragalvis šūdo gabalas.
Prašau.
Mandagiai jūsų klausiu.
Kur ji?
A. A. greit grįžk
LONDONAS
Kekšė grįžo.
Dieve?
Bela!
Maksas man parašė.
- Tu sergi? - Ne. Aš mirštu.
Nedidelis skirtumas, bet kaip gydytojas, į tai žvelgiu rimtai.
Kaip malonu tave matyti.
Tu negali mirti.
Empiriniai duomenys sako ką kita.
Aš pasiilgau tavęs.
Turiu prigulti.
Atsivežiau ne vien skaisčią saulę.
Atsivežiau piktas akis ir sunkius klausimus.
Ar manyje buvo kūdikis?
Jei taip, kur jis?
Aišku.
Techniškai, tu esi tavo kūdikis.
Taip pat esi ir jo motina.
Taip pat nė vienas jų.
Neišlieka nei atmintis.
Nei patyrimai.
Ką reiškia, jog esu ir motina, ir duktė?
Tu žinojai ir nesakei.
Nemačiau priežasties.
O taip pat bijojai.
Truputį, taip.
Norėjau būt su tavim,
ir nebuvau tikras, ar suprasi.
O būdamas su Baksteriu, tampi jo belaisviu.
Ir man...
Ir man labai gaila.
Bam.
Kas ji?
Bel kekšė
- Bel kekšė - Matau, papasakojai jai apie mane, Prim.
- Man ji patinka. - Bel kekšė
- Pakaks, Felisite... - Bel kekšė
Blemba.
Dar viena?
Mes ilgėjomės tavęs.
Pabaisos.
Eina šikt.
Bel kekšė
Sunku, kai norisi trenkti žmogui,
kuris ir taip jau kenčia skausmą.
Problema, taip.
Negi būtum norėjusi likti pilkos mėsos gabalu su kabliuku nosyje?
Palengvėtų trumpam, bet paskui ilgai jausčiausi blogai, taigi...
Tikrai nosyje buvo meškerės kabliukas?
Taip.
Taigi, esu tavo kūrinys,
kaip ir ta kita.
Nesate nė viena.
Ji dainuodama slampinėja po namus su plaktuku,
tai tikrai ne mano kūryba.
Skaičiau tavo atvirukus, laiškus
ir išpūtęs akis stebėjau, kaip pati drąsiai kuri Belą Bakster.
Būti gyvai man labai patinka, todėl atleisiu tau už išgelbėjimą,
bet amžinai smerksiu melą ir pinkles.
Supratau.
Smagu tave matyti.
Ir man tave.
Nepaisant pykčio, sutrikimo bei smegenų disonanso, aš ilgėjaus tavęs.
Įžengusi į namus ir užuodusi formaldehidą,
supratau, kas manęs laukia.
Aš būsiu gydytoja.
Mano operacinė - tavo.
Kartą tėvas man tarė:
„Visada pjauk su atjauta“.
Prakeiktas idiotas buvo.
Bet patarimas - neblogas.
Jam liko nedaug.
Žinau.
Tu neminėjai mūsų sužadėtuvių.
Buvai tada kur kas jaunesnė.
Nebuvom susaistyti.
Tu mane tada pakerėjai.
Ar daugiau nekeriu?
Aš vis dar pakerėtas.
Buvau kekšė, supranti tai?
Many pabuvojo daugybė pimpalų už pinigus.
Tau nieko?
Ar kekšavimas iššaukia nuosavybės
troškimą, būdingą vyrams?
Vederbernas tapo žliumba keikūnu,
sužinojęs apie mano kekšavimą.
Aš labiau linkęs pavydėti tam vyrui laiko, praleisto su tavimi,
nei smerkti tavo elgesį.
Kūnas - tavo, Bela Bakster.
Kam nori, tam atsiduodi.
Paprastai imdavau po 30 frankų.
Atrodo, mažoka.
Ar tiki, kad žmones galima pagerinti, Maksai?
Tikiu.
Kaip žmogaus kūną galima išgydyti nuo ligų,
taip vyrai ir moterys gali gerinti savo charakterio bruožus.
Ar vesi mane, Maksai Makendlsai?
Vesiu.
Norėčiau truputį mažiau liežuvio,
bet šiaip - labai neblogai.
Atsižvelgsiu į šią pastabą.
Ar pasitikrinai dėl ligų?
Dar ne, bet pasitikrinsiu.
Man patinka ši mūsų praktiška meilė.
Patikėk, iš mano pusės ji - dar ir aistringa.
Koks tu mielas.
Visada toks buvai.
Dieve, tu vaikštai.
Nuo skausmo į kojų pirštus susileidau penkis miligramus heroino,
amfetamino - jėgoms,
ir dar kokaino, nes esu neabejingas kokainui.
Atėjau, kad nuvesčiau tave iki altoriaus.
Taigi, bažnyčios man patikėta galia
šventinu šią sąjungą.
Ar tu, Bela Bakster, sutinki tekėti už šio vyro?
O dalį apie prieštaravimus praleisime?
O gal katekizmas buvo kažkaip dirbtinai sušiuolaikintas?
Sveika, Viktorija.
Gerai atrodai.
Jūs kreipiatės į mane, pone?
Paprastai vyras neturi prisistatyti savo žmonai.
Bet jei jau taip...
Jis - viso to Dievas.
Nežinau, ar jis jos galioje, ar ji - jo.
Šėtono išperos. Žiūrėk!
Jis atsikosti ne oru, kaip normalus žmogus, o krauju.
Jis serga vėžiu, prakeiktas idiote.
Dankanai.
Nežiūrėk į mane savo akimis, demone!
Taigi, generolas Alfredas Blesingtonas.
Tau - Alfis.
Tu tikrai manęs nepažįsti?
Kai p. Vederbernas laikraštyje paskelbė tavo nuotrauką...
Prisiminiau, kaip viešbutyje ta boba pavadino tave Viktorija Blesington.
Pamažu sudėliojau taškus šitam velnio neštam reikale.
- Jūs... - Tavo brangusis Alfis.
Išbėgai iš namų sutrikusios dvasios, apimta isterijos dėl nėštumo.
Supratęs, jog tavęs nebėra, pasijutau išskrostas.
Esu skrodęs vyrams pilvus mūšio lauke,
tad įsivaizdavau tą buką, tuščiavidurį tvinkčiojimą.
Taip ir buvo.
Gyvenime dar pasklinda smarvė, kuri į metaforą čia neįsipiešia.
Bet štai tu, mano brangioji.
Radau tave.
Dieve.
Aš neprisimenu jūsų.
Aš - Bela Bakster.
Skaudu.
Bet tu turbūt susitrenkei galvą,
o šie vyrai tavimi pasinaudojo.
Prašau, išeikite, pone.
- Jūs buvote mano vyras? - Tavo brangusis Alfis.
Bela, man labai gaila.
Jei atvirai, norėčiau vykti.
Ką?
Bela?
Turite karietą, pone?
Taip.
Tuomet vykime.
Bela!
Leisk man vykti, Dieve.
Maksai, juk nestabdysi manęs.
Gera, kad grįžai, Viktorija.
Aš su tarnais nesutariu.
Bijau maišto.
Pameni Deividą, brangioji?
Alison, pažiūrėk, kas grįžo.
Jūs pažįstate mane?
Papasakokit man apie mane.
Ar aš buvau maloni?
Valgyk.
Viskas, ką tu mėgsti.
Rūkyta silkė, žąsis,
liežuvis, šampanas.
Man tavęs trūko.
Kokia buvo nelaimingumo šaknis?
Kas ją paskatino nušokti nuo tilto?
Tu nekentei kūdikio.
Vadinai jį monstru.
Aišku.
Pastebėjau neturinti motinystės instinkto.
Tačiau aš laimingas, jog tu namie.
Kaip mes susipažinome?
Pokylyje.
Kodėl patikome vienas kitam?
Mus siejo bendros linksmybės.
Žiūrėk.
Alison, sriubą!
Reksai!
Blemba!
Alison,
atnešk sūrio, kai galėsi.
Meilė žiaurumui?
- Regis, nebuvau geraširdė. - Geraširdė?
Tu niekada nebūtum tokia nuobodi.
Atstumianti mintis.
Vederbernas sakė, kad dirbai kekšyne.
- Įtariu, tai buvo dalis... - Dirbau.
Paryžiuje.
Man įgriso, nors buvo žavu.
- Taip. - Šios silkės keistai skanios.
Kažkokios actiškos.
Santuoka - nuolatinis iššūkis.
Kai ką mes nulenkiame, kai kas nulenkia mus.
Pasistengsiu atleisti tau už ištvirkavimą.
Dažnai tekdavo tramdyti tavo seksualinę isteriją.
Ir už mūsų negimusį kūdikį.
Faktiškai, kai pagalvoju, kiek esi man nusidėjusi...
Pats Jėzus Kristus, turbūt, tvotų tau lazda per galvą.
Laimei, turi atlaidų vyrą.
Aš nenusidėjau tau, Alfi,
nes nepažinojau tavęs.
Tau pasisekė, kad esu ne kartą susidūręs su amnezija.
Vyrai arba patys trokšdavo pamiršti, kur buvo,
ar mortyra sprogdavo šalia,
ir jiems ilgai galvoj gausdavo it bažnytinis varpas.
Siūlau mums pabūti namie kelis mėnesius,
o gal metus.
Kol visiškai atsigausi.
Aš išeisiu iš čia kada panorėjusi, bet tavo noras mane įkalinti man malonus.
Tu nesi pirmas.
Aš šausiu tau į prakeiktą galvą,
jei bandysi pabėgti, brangioji.
Iš priekio ar nugaros?
Iš nugaros.
Kad atrodytų, jog tu tikrai bėgai,
o aš nesikarščiavau.
Man trūko tavęs.
Taigi, aš įkalinama?
Mūsų pokalbis pakrypo nemalonia linkme.
Neabejoju, kad būsi čia laiminga, kaip ir anksčiau.
Kaip tada, kai šokau nuo tilto?
Įtariu, įkritai į upę netyčia, ieškodama žuvų.
Kodėl nori mane laikyti čia, jei aš to nenoriu?
Jei kažkas nori skandintis, tai tegu skęsta meilės upėje.
Deividai,
ar čia matai vien plikus fazano kaulelius?
Aš suklydau, pone.
Prašau atleisti.
Deserto, brangioji?
Nupjaunama lengvai?
Kaip saga nuo kostiumo.
Mačiau, kaip tai atlieka Afrikoje aštriais akmenimis,
bet aš turiu kur kas tikslesnį įrankį.
Pašalinti tik klitorio klostes,
ar ir pačią varputę?
Visą vidaus paketą.
Tai ją apramins.
Šįkart mes tai užbaigsime.
Šįvakar apsvaiginsiu ją ir atvešiu pas jus.
Viktorija, brangioji!
Kur tu?
Pačiu laiku.
Martinio.
Geriau nereikia.
Tačiau aš norėčiau išeiti.
Man buvo įdomu su tavim,
bet aš supratau, kodėl nušokau nuo tilto.
Noriu nuvykti aplankyti savo artimo brangaus Dievo.
Labai miela idėja.
Deja, mieloji,
mano gyvenimas pašvęstas teritorijų užkariavimui.
Tu esi mano teritorija,
ir tuo viskas pasakyta.
Aš nesu teritorija.
Bėdų priežastis - tau tarp kojų.
Aš tai pašalinsiu,
ir tai daugiau tavęs neblaškys.
Matai, vyras visą gyvenimą grumiasi su savo seksualiniu potraukiu.
Tai prakeiksmas, bet ir viso gyvenimo darbas.
Moters darbas - vaikai.
Aš pašalinsiu tau tarpvietę
ir įdėsiu savo sėklą tiesiai į tave.
Leisk paaiškinti, kas atsitiko.
Viktorija, tavo žmona, nušoko nuo tilto ir užsimušė.
Godvinas Baksteris ją rado ir atsinešė į savo operacinę.
Tada jis išėmė kūdikį, iš kūdikio - smegenis,
perdėjo jas į mano galvą ir atgaivino mane.
Parodysiu tau bylą. Ji labai įdomi.
Tačiau aš pasiliksiu sau naują gyvenimą
ir savo mielą seną klitorį, ačiū.
Iškviesk man karietą.
Jos kalba ir kalba,
kol nieko nelieka, kaip išsitraukti ginklą.
Su moterimis tik taip.
Ar pasiduodi?
Verčiau nušauk mane į prakeiktą širdį.
Patenkinsiu tavo norą, jei reikės.
Išgerk, brangioji.
Chloroformas su džinu.
Tam tikra prasme man palengvėtų atsikračius nerimstančios dalies.
Patrauk iš taurės, ir laisvė - tavo.
Blemba.
Maksai?
Maksai. Reikia nutempti jį į operacinę.
Antraip jis mirs.
Kraujo daugybė.
Tau - galas, blemba.
Bela, jei jis liks gyvas...
nemanau, kad jis iš tų, kurie liaujasi.
Aš nežiūrėsiu, kaip jis mirtinai nukraujuoja.
Bet sutinku, jį galima pagerinti.
Ištraukiau kulką ir sustabdžiau kraujavimą.
Štai užrašai.
Niekur nesijaučiu tokia laiminga kaip čia.
Bela.
Grįžai.
Tai kitos moters istorija,
ne Belos Bakster.
Visą gyvenimą į mane žiūrinčių žmonių akyse mačiau
siaubą, gailestį...
tik ne tavo.
Tai labai įdomu...
kas vyksta.
Aš jaudinuosi prieš anatomijos egzaminą.
Aš egzaminavau tave daugybę kartų. Tu viską žinai.
Niekas geriau neišmano anatomijos kaip tu.
Ponios, džino?
Prašyčiau.
Džino?
Generolui reiktų atnešt vandens.
Felisite,
vandens.
PRASTI REIKALAI
Vertė Egidija Namavičė
PRASTI REIKALAI