OBSAHUJE ZÁBĚRY TABÁKOVÝCH VÝROBKŮ
CHUDÁČCI
Pa.
Pa! Pa!
Pa, pa, pa.
- Pá. - Pa, pa.
Hromada orgánů bez jiskry osobnosti z mozku
a srdeční krevní pumpy.
Jen tác od řezníka k nedělnímu obědu.
Kdo si chce zrekonstruovat orgány?
A kdo dokáže rozlišit člověka od zvířete, je-li v tom rozdíl?
No tak.
Copak jste v dětství neřešili hlavolamy?
Je chyba ve mně, nebo je po čertech těžké soustředit se, když mluví zrůda?
Je mimořádný chirurg.
Jeho výzkum je průlomový. Jeho otec to tu založil.
Nabyl jsi mylného dojmu, že se účastníš našeho hovoru, McCandlesi?
Fyzická blízkost ti to nezaručuje.
Jdi do hajzlu, kamaráde. Kup si oblek.
Vážně si myslíte, že játra patří sem?
Smím se zeptat, jaký má smysl vracet je zpět?
Baví mě to.
Pane Maxi McCandlesi!
Po hodině se se mnou půjdete projít.
Vaše práce.
Líbila se vám?
Jevila známky konvenčního myšlení a díky velké snaze dosáhla téměř průměrnosti.
- Děkuju. - Potřebuju asistenta pro jeden projekt.
To bych moc rád.
- Hlásíte se k víře? - Věřím v Boha.
- Ve mě, či v božstvo? - Vtipné. Vás často přirovnávají...
Je to můj vlastní vtip.
Netřeba mi ho vysvětlovat.
To je ďáblovo dílo.
Nechtěl jste někdy vousy?
Vypadám jak psisko ve vázance.
Děti mají psy rády.
Ta práce.
Ano. Pojďte.
Bože!
Bože.
- Ahoj. - Ahoj.
Bello, to je pan McCandles.
Dobrý den, Bello.
- Klev. - Krev.
- Výborně.
Nic mi není.
Moc pěkné retardované děvče.
Utrpěla zranění mozku.
Opravil jsem to.
Její duševní a tělesný věk nejsou zcela sesynchronizovány.
Začíná mluvit. Dělá rychlé pokroky.
Je úchvatná.
Potřebuju velice pečlivě zaznamenávat její pokroky.
Budete to pro mě dělat?
Bude mi ctí.
Číí!
Ano, je to zábavné, Bello.
Číí. Já myslím, že...
Paní Primová!
Číí.
Uzenáče vám nechutnají?
Já je mám celkem v oblibě.
Ráno jsou dobré...
Bella taky řezat.
Bella jen mrtvé.
Jen mrtvé.
Čvacht! Čvacht! Čvacht!
Drc!
Běž!
Drc!
Každý den se naučí patnáct slov.
Koordinace je poněkud nestabilní.
Večer dochází k pokroku.
Vlasy jí rostou každé dva dny o 2,5 cm.
- Mám tu nákres vlasů. - Výborně.
Můžete jít. Na shledanou zítra.
Kde se tu vzala?
Vaším úkolem je sběr dat.
Až k tomu přidám přihlouplé otázky, dám vám vědět.
A když se vrátili z lesa,
znovu se setkala s maminkou a tatínkem.
Toho večera snědli k večeři tolik buchet, až jim z toho bylo špatně.
Takovou měli radost, že jsou zase spolu.
Ty můj tatínek, Bože?
- Já... - Primová říkat ne.
Bella holka odnikud.
Kde to být? Odnikud?
Jsi sirotek.
Tví rodiče zemřeli.
A ty rodiče rozřezat, Bože?
Ne.
Přátelili jsme se.
Byli to odvážní průzkumníci.
Zahynuli při sesuvu půdy v Jižní Americe.
Posunuli hranici známého
a zaplatili za to.
Ale jedině tak se dá žít, Bello.
Poslali tě ke mně, abych se o tebe staral.
Mrtví?
Bohužel ano, zlatíčko.
Chudák Bella.
Ale ráda Boha.
Spát tady.
Ne.
Dobrou noc, Bellinko.
Tady rodiče.
Peru, ano.
Proč ty psát každý ořech?
Musím zapisovat všechno, co sníš.
Kolik?
Řekni Belle další místa.
To je Lisabon, Portugalsko.
Jih Francie. Alpy.
Austrálie.
Moc daleko, nebezpeční lidé i zvířata.
Bella chtít vidět svět.
Jen...
Bello.
Bello, myslím, že nahoru nesmíme.
Pojď...
Bello.
Ne.
Bello, to je nebezpečné.
Bello.
Ne, Bello.
Bože.
Já ven muset jít.
Ven? Ne, pracujeme.
Uřezávat prsty?
Candles mě vzít! Candlesi!
Zajisté. Pokud...
Ne.
Ano. Ven!
Byla už někdy venku?
Ne.
Vytvořil jsem pro Bellu dokonale zábavný a bezpečný svět zde.
Teď.
- Bello. - Teď!
Teď!
Bello.
Venku tě může hodně věcí zabít, Bello.
Zabít k smrti?
Hadi, kočáry, ostrozobí ptáci, zemětřesení,
vdechnutí jedovatého travního semene.
Bello.
Bello. Podívej.
- Zabij ji. - Cože?
Proč ty divné palce, Bože?
Když jsem byl velmi malý,
otec mi přišpendlil palce do malých železných schránek,
aby zjistil, zda tak lze zpomalit růst kostí.
Nesnesitelně to bolelo.
Abych se nerozbrečel,
upřeně jsem zíral na ostatní prsty.
A pouhým pozorováním
mi epidermické elementy začaly dávat smysl.
Když se vrátil,
k jeho údivu jsem se usmíval.
Dobrý bože.
Otec měl nekonvenční mysl.
Je načase vyrazit.
Blíží se bouřka.
Proč ji musíte tak děsit?
Je experiment.
Musím regulovat podmínky,
jinak výsledek nebude příznivý.
Zastavit! Bože, my jít!
Ne, Bello.
Bella chtít jít zmrzlina.
Ne.
Bella chce!
Můj obličej. Lidé se Boha bojí.
Smějí se mu.
Bůh hezký.
Mně líbí psí obličej.
To ano.
- Zastavit! Já jít. - Ne!
Ne teď? Ne nikdy?
Zkrátka ne.
- Bello! - Ne!
- Bello!
Ne!
- Pardon. - Ne!
Ne!
Omlouvám se, zlatíčko.
Panenkomarjá.
Co jste jí udělal?
Proč ji skrýváte?
Řekněte mi to, nebo půjdu na policii.
Řeknu. Neboť je to šťastný příběh.
Málokdy se člověk dostane k mrtvému tělu, jež má tak blízko k životu.
Ztuhlost ještě nenastoupila.
Tělo sotva vychladlo.
Neměla puls.
Ale elektrické vzruchy fungovaly. Mohl jsem ji udržet naživu.
Ale neudělal jste to.
Nevěděl jsem nic o životě, jaký vedla.
Jen to, že ho tak nenáviděla, že se ho rozhodla opustit,
a to navždy.
Jak by jí bylo,
kdyby byla vytažena z nekonečné prázdnoty, kterou si rozvážně zvolila,
a přinucena žít v personálně poddimenzovaném
a špatně vybaveném blázinci, nápravném zařízení nebo vězení?
Tento křesťanský národ totiž sebevraždu považuje za šílenství či zločin.
Měl jsem právo rozhodnout o jejím osudu?
Ale současně mě najednou osvítilo.
Veškeré mé bádání směřovalo k této chvíli.
Osud mi přinesl mrtvé tělo
a živé dítě.
Bylo jasné, co dělat.
Ano?
Vyjmout mozek dítěte,
vložit ho do dospělé ženy, oživit ji a sledovat.
Ježíši!
Ví to?
Ne.
Kdo byla?
Netuším.
Ale byl byste radši, kdyby byl svět bez Belly?
Paní Primová?
Bella umět štěstí, kdy chce.
Vy kyselý obličej. Já vás spravit.
Zavřít oči.
- Ne! - Počkat. Chvilku to trvá.
Sáhla mi do rozkroku.
Je chorá.
Bello.
Bella něco zjistit. Já ukázat.
Koukat.
- Co dát dovnitř okurku? - Ne!
Bello!
Okamžitě si to přestaň dělat.
Cože?
Ve slušné společnosti se tohle nedělá.
Prostě to nedělej.
Co je to?
Otec mi vyjmul oxyntické a pylorické žlázy,
takže si žaludeční šťávy musím vyrábět sám.
Proboha, proč to udělal?
Aby zjistil to, co nikdo nevěděl.
Ukazuje se, že je potřebujeme.
Bello.
Nic jsi nesnědla.
Nedělej to.
Dobrou noc.
Dobrou.
Já jsem vlastně trochu romantik, Maxi.
Cože?
Myslím, že mezi vámi a Bellou vidím lásku.
Já... Ona je...
Možná byste si ji měl vzít.
Cože?
Myslím, že vás miluje.
Viděl jsem, jak na sebe zamilovaní hledí.
Byl jsem jen pozorovatel.
Nikoli subjekt. Ale poznám to.
Vážně?
Já...
Chovám k ní city.
Takže byste si ji vzal?
Vem Bellu ven.
Bello...
Já...
Cítit zvláštně?
Udělat Belle.
Říkal jsem si,
že si z ní možná vychováváte milenku.
Temná myšlenka, jež mne není hodna. Vím.
Takže vy s ní nesdílíte lože?
Ejakulaci spermatu ve mně může homeostáza vyvolat jen v případě,
je-li doprovázena dlouhotrvající stimulací vyšších nervových center,
jejichž tlak na endokrinní žlázy mění chemické složené mé krve.
Což netrvá několik minut,
ale mnoho dní.
Cože?
Jsem eunuch a nemůžu s ní spát.
Abych ve svém těle vyvolal sexuální reakci,
spotřeboval bych tolik elektřiny jako celý severní Londýn.
A navíc u mě otcovské city
převažují nad sexuálními choutkami.
Omlouvám se za své temné myšlenky.
Nejsou temné.
Veškerá lidská sexualita je v zásadě nemravná.
Všechna ne.
Chcete si ji vzít, nebo ne?
Chci si tě vzít. Buď mou ženou.
Sahejme si navzájem na genitálie.
Ne.
Nechci tě zneužít.
Jsi neobyčejná.
Až budeme svoji.
Má to podmínku.
Musí si to také přát. Chápu.
Tak dvě podmínky.
Tu, kterou jste řekl...
a musíte žít navždy tady u mě.
Nechám sepsat smlouvu.
Zvláštní smlouva.
Máte tu několik hrubek.
Ujišťuju vás, že na právní závaznost to nemá vliv.
To musí být mimořádná žena, když vyžadujete takovou kontrolu.
Omluvte mě, musím na toaletu.
Je vám pět, že neudržíte moč?
Slabý močový měchýř. Měl to i otec a předtím jeho otec.
Asi rakovina prostaty. Nechte se vyšetřit.
Ano.
Dle smlouvy musíte být slečna Bella Baxterová.
Dobré odpoledne, návštěvníku.
Chceš můj klobouk?
Slušel by mi?
Ano.
To je bláznivě dobré.
Musel jsem vidět ženu,
která je důvodem k sepsání manželské smlouvy, jež ji uvězňuje.
Co tím myslet?
Máte žít tady,
cestovat s pány McCandlesem a Baxterem do zahraničí,
ale nebudete smět do města.
Aha.
Velmi mě milují.
Chápu proč.
Štípnu vás. Jste skutečná?
To ne...
Kdo ty?
Pan Duncan Wedderburn.
Otevři.
Jak ty dostat nahoru?
Vyšplhal jsem.
Ty na mě koukat dlouho?
Dlouho ne.
Neviděl jsi, jak jsem to dělala, abych byla šťastná, že ne?
Je to neslušnost, vím.
Já o slušnou společnost nestojím.
Je to děsná nuda.
Člověku to zničí duši.
Bůh v duši nevěří.
Myslím, že právě Bůh je autorem pojmu duše.
Godwin Baxter?
Ten popálený pes?
O co tady jde?
Jsi tu uvězněná a já tě hodlám osvobodit.
Něco v tobě je. Hladová bytost,
co baží po zkušenostech, svobodě a dotycích.
Chce vidět nepoznané a ví to.
Přemýšlíš, proč tu jsem.
V pátek odjíždím do Lisabonu. Pojeď se mnou.
Lisabon v Portugalsku?
Přesně o něm mluvím.
Bůh to nedovolit.
Proto se neptám jeho.
Ptám se tebe.
Bella s tebou ne v bezpečí.
To zcela určitě ne.
Smím mít okamžik cenný čas, milý Bože?
Jistě, Bello.
Chci ti říct velkou novinu.
Belle se točí hlava vzrušením.
Copak je?
Dnes o půlnoci
já tajně utéct s jistým Duncanem Wedderburnem.
Cože?
Ty mě chtít zastavit.
Zastavím tě.
Ty Bellu držet moc zkrátka.
Musím se vrhnout do vody.
Můžeme cestovat.
Ty, já a Max. Připomínám ti,
že jsi mu zaslíbená.
Vezmu si Maxe,
protože se na to zdá vhodný.
Ale nejdřív dobrodružství a Duncan Wedderburn,
kterému nezáleží, jestli mi ublíží,
ale bude taky zajímavý.
Nemůžu tě pustit.
Pusu a vyprav mě.
Pokud ne,
Belliny vnitřnosti shnijí nenávistí.
- Nenávistí? - Nenávistí.
Vybalte ta zavazadla, Primová.
Godwin mi prozradil tvůj plán.
Nemám ti to za zlé.
Ten chlap je hulvát a zhýralec.
Umí se naivní ženě zákeřně dostat pod kůži.
Spíš se mi díval do očí.
A ruce dával Belle mezi nohy
a šeptal slova, co jsem neslyšela,
ale zažehla oheň v těle.
Ježíši, Bello.
Jsme zasnoubeni.
Miluju tě.
Až se vrátím, my svatba.
Budeme šťastní jako dvě holubičky.
- Mám si vzít klobouk? - Ne.
Tohle nepřipustím.
Prostě ne!
Vyřídím si to s ním.
Nadělám mu z té jeho hezké tváře fašírku z krve a kostí!
Maxi, jsi zrudlý.
A já taky, když vidím jiného Maxe.
Omlouvám se,
ale nenechám muže, o němž vím, že s tebou má zlé úmysly
a nic k tobě necítí, aby tě balamutil.
Rozmlátím mu hlavu na kaši.
Bello, to...
Bello.
Na viděnou, holoubku.
Uvidím tě po velkém dobrodružství.
Bože?
Je pryč.
Dávám si k snídani portské.
Je nečekaně lahodné.
Proč jste ji nezastavil?
Je to bytost se svobodnou vůlí.
Je teď někde sama.
Ona to zvládne.
Jsem hlupák. Měl jsem ji zastavit.
Jsme muži vědy.
Tyto projevy citů jsou nevhodné.
Jen doufám, že je v pořádku.
Jsi nejkrásnější žena, co znám.
A upřímně, měl jsem jich mnoho.
Podle Primové jsi vlk, co na sobě má pach stovky žen.
To mě podceňuje.
Dobrá. Ústřice.
Už jsi je někdy okusila?
Ne.
Vyloupnout, vysrknout, zapít šampaňským.
Požitek.
Počkej, Bello.
LISABON
Jeptišky a mniši si škrobili hábity bílky
a ze žloutků pekli tyhle dortíčky.
Jak se jedí?
Hádám, že pusou.
Nemají se jíst delikátně po malých soustech,
ale vychutnat s vervou jako život sám.
Neuvěřitelné.
Kdo je dělal? Další.
Už ne. Jeden stačí. Další by byl moc.
Je čas siesty.
Co je siesta?
Proč lidi nedělají pořád...
jen tohle?
Asi to bude působit neskromně,
ale právě tě třikrát ojel ten nejlepší.
Žádný jiný muž ti patrně takové blaho nezpůsobí.
Je mi tě líto.
Tak budu tohle zběsilé skákání dělat jen s tebou.
Zběsilé skákání?
To se mi líbí.
Jsem odpočatá.
Znova.
Znova?
Bohužel...
ani já nemůžu neomezeně.
Muži nemůžou stále dokola.
Je to fyziologický problém?
Slabá stránka mužů?
No...
Snad.
Radím ti, není-li pozdě,
aby ses do mě nezamilovala.
Nemám ti co nabídnout,
pokud jde o stálost.
Jen dobrodružství.
Chápu.
Pojďme spát.
Taxi, madam?
Dobrý večer...
Duncane Wedderburne.
Bello, kde jsi byla? Zmizela jsi.
Nezmizela.
Nikdo nemůže jen tak zmizet.
Cože?
Nebo může? Zmizet?
Jistěže ne. Co to meleš?
Kde jsi byla?
Chtěla jsem dortík a pak mě postihlo dobrodružství.
Nevěděla jsem kudy zpátky a pak jsem to zaslechla.
Tramvaj.
Jdu za zvukem a našla jsem ji.
Úžas pro Bellu.
Ve mně krev průzkumníků.
Sama nejsi v bezpečí.
Pustila jsem se do dobrodružství a našla jen cukr a násilí.
Je to okouzlující.
Jsem v pořádku.
Teď si musím lehnout a ty na mě a musíme si ještě zběsile zaskákat.
Kitty.
Vidělas v Londýně Wildeovu poslední hru?
Úžasně vtipná.
Je skvělá.
„Brašna!“
Bello.
Co?
Proč to mám mít v puse, když je to hnusné?
To jsem předtím říkala Geraldovi.
Pokud chápete, kam tím mířím.
Ty uličnice.
Aha, ty myslíš jeho penis.
Duncan ho má někdy slaný.
Proboha, Bello.
Musím jít praštit to dítě.
Bello.
Chováš se nehorázně.
Buď slušná!
Jídlo se mi kroutilo v krku,
dítě otravné
a ta žena mě nudila slovy.
Vrátíš se ke stolu
a omezíš se na následující tři výrazy:
„To je skvělé! Úžasně!“
A: „Ten zákusek je tak křehký.“
To Bellu bolí.
Promiň.
Rozumnou domluvu nevnímáš.
Jdeme.
Jak se vám v Lisabonu líbí, Bello?
Úžasně.
Kitty, jak se daří tvému drahému otci?
Je na tom zle.
Konce roku se asi nedožije.
To je skvělé!
Ten zákusek je tak křehký!
Dobrý bože.
Copak?
Od ní.
Já dobře. Lisabon.
Cukrový dort lízání celý den.
Doufám, že se to týká toho dortu.
- Myslíte, že... - Šukají?
Ano.
Taky...
kouření tramvaje.
Taky tě bolí hlava, Duncane Wedderburne?
Nemůžu se dočkat večeře.
Kde jsi sakra byla?
Victoria Blessingtonová?
Vás už jsem léta neviděla.
A pořád nevidíte,
neboť já jsem Bella Baxterová,
divná opeřená dámo.
Omlouvám se. Přísahala bych, že jste ona.
No dobrá.
Půjdeme?
Steak, rybu,
malé karamelové věci v misce,
co mají tamhleti flekatí starci.
Pro mě karamel v misce ne.
Jistěže ne. To všechno je pro Bellu.
Objednej si sám.
Popuzují tě Belliny vycházky a dobrodružství.
Avšak musíme objevovat dle libosti,
jak pravil Duncan Belle
první den lisabonského románku.
Zásah.
Pochop, já nikdy nežít mimo Bohův dům.
Cože?
Bella toho muset tolik objevovat,
ale kvůli tvé smutné tváři
v sobě objevuju rozhněvané city k tobě.
Jistě.
Stalo se ze mě to, co nesnáším.
Lakotný milenecký sukubus.
Tolik jsem jich odehnal, a teď jsem sám odehnán.
Do prdele!
Když to na nás přijde, jsme oba svobodní divoši.
Proč to děláš?
Tamten muž na mě opakovaně mrká.
Mrkám na něj taky.
Asi slušnost.
Jdeme tančit do města. Pojďte s námi.
Nikdy jsem ve městě netančila.
- Duncane! - Nemůžu!
Ty jsi šílená.
Přestaň mluvit. Tvé zvuky Bellu hněvají.
Nepřestanu mluvit.
Mám-li co říct...
Tak jo.
Co to je?
Nějaký muž mě učil hrát šachy
a řekl, že mám asi nejjemnější kůži, na jakou kdy sahal.
Řekla jsem mu, že to se musí zkoušet na vnitřní straně stehen,
neboť tam je pokožka nejjemnější.
Vyzkoušeli jsme to
a byla to ta nejjemnější kůže.
Zajímalo mě, zda jsou obě stehna stejně jemná.
A nebyla.
Tak jsem si to zapsala, abych věděla.
jemné jemnější
Co to hraní s jazykem, které jsi hodlal provozovat?
To nebude?
Ty...
Jsi ustaraný.
Ležel s tebou?
Ne, opřeli jsme se o zeď.
Zběsile jsi na něm skákala?
Ne, jen mi rychle lízal klitoris.
Byla ve mně výheň, co se musela uvolnit. Na mou žádost to bylo.
I ty si se mnou můžeš hrát jazykem,
takže nechápu tyhle složité pocity.
Ty brečíš?
Ty mě tak mateš, Duncane Wedderburne.
Játra.
Malý řez
naprosto stačí.
Ráno jsem dával kozám chloroform.
Asi jsem se ho moc nadýchal.
Troufám si tvrdit, že vás rozrušuje Bellina nepřítomnost.
Litry portského,
vzlykání, které slýchám v noci.
Dobrý bože, člověče! Žvaníte jako imbecil.
Je pryč!
Já jsem muž vědy.
Musím se do toho zase pustit a pokračovat v projektu.
Toť vše. Musím se pustit do něčeho dalšího.
City musí jít stranou.
Myslíte, že by mě otec ocejchoval
horkým železem na genitáliích,
kdyby nedokázal klást vědu a pokrok na první místo?
Ocejchoval?
Seženeme si tělo.
Cože?
Dobré ráno.
Dobré ráno, drahá.
Moc jsem tvého dobrodružného ducha nepodporoval.
Mám pro tebe překvapení.
Vlez si dovnitř.
- Změnili jsme hotel? - Podívej se z okna, Bello.
- Jsme na lodi? - Ano.
- Hodláš Bellu uvěznit na moři. - Hodlám ti dopřát nové dobrodružství.
Je pravda, že tu budeš snáz k nalezení.
Pojď mě odstrojit.
Jezdi na mně.
Pak si dáme koktejl na přední palubě.
Bello.
Bello!
Modrá. Modrá. Modrá.
Budeš na mě srát?
Zmetku!
Madam.
Kdy stavíme?
Athény. Za tři dny.
LOĎ
Podívej, ta žena hoří.
Chápu, že se zlobíš.
Promiň, že jsem tě unesl, ale bylo to z lásky.
Romantický žertík. Nechovej se jak píča.
- Chci něco k pití. - Jistě, drahá.
Na lodi je zábava. Celý svět k prozkoumání.
Miluješ mě? Já tebe ano.
Popiš mi jevy, jež mám u sebe hledat, abych si byla jistá.
Buď to cítíš, nebo ne.
Takže pro to není důkaz, jak by řekl Bůh.
- Jak to empiricky posoudit? - Co to meleš?
Kdo jsi?
Neznáš banány, nikdy jsi nehrála šachy,
ale znáš slovo „empirický“.
Bella chce pití. Už jsem řekla dvakrát.
Nikdy jsem nic takového necítil.
Je to pro tebe opravdové?
Myslím, že empiricky ano.
Došel mi inkoust.
Tak dostaneš inkoust, lásko.
Dobrý den, zajímavá postarší dámo.
Musím si sáhnout na vaše vlasy.
I já si všimla vašich vlasů.
Jako hedvábí na průsvitném zářivém vejci.
Ty vybrané výrazy mě jaksi vzrušují.
Viděla jsem vás s tím krasavcem.
Bílé zuby a tvrdé péro.
Duncan Wedderburn.
Jeho zuby jsou také tvrdé. Jeho penis je také bílý.
- Snad šuká dobře. - Je můj jediný.
Ale vyvolává v celém mém těle neobyčejné pocity,
díky nimž vyrážím radostné skřeky.
Rovněž si přeju mrsknout jeho tělo, figuru, mrtvolu do moře.
Skáče tenhle muž na vás?
Neskáče.
S nikým jsem neležela dvacet let.
Cože?
To je hrozné.
Mě to moc netrápí.
Jak šla léta,
zajímalo mě víc, co mám mezi ušima.
Co mám mezi nohama...
mnohem míň.
Zoufalé zdůvodnění, Martho.
To je Harry Astley.
Jeho slova si neberte moc k srdci.
Je to cynik.
Madam.
Já jsem Bella Baxterová.
Nevím, co je to ten „cynik“.
Bello.
Inkoust.
Duncane Wedderburne, udělala jsem si přátele, kolegy, druhy.
Harry Astley.
Tohle je Martha.
Moje nová přítelkyně. Nikdo ji už dvacet let neojel.
Není to úžas?
Doufám, že mezi nohama používáte ruku a děláte si dobře.
Dobrý bože, Bello, takhle nemůžeš mluvit.
Společenská slušnost. Já zapomněla.
Slušná společnost
vás zničí.
- Ano? - Na tom něco je.
Na tom jsme se všichni shodli.
Pokud jde o váš dotaz ohledně mé ruky,
příležitostně ano.
To je moc uklidňující zpráva.
- Měli bychom spolu povečeřet. - No...
Jsme na lodi a nedá se utéct.
Chci si svět užívat, objet ho a obeplout.
Nebo nesmí mít přátele?
Bude mi potěšením.
Vezmi si mě.
Cože?
Chtěl jsem tě opustit.
Pár měsíců a vypakovat tě, ale nemůžu.
Vezmi si mě. Nikdo neuchvátil mé srdce, až ty.
Je to svízelné.
Jsem zasnoubená s panem Maxem McCandlesem.
Cože?
Moji ruku už si vzal jiný.
Tak se to říká, i když tomu moc nerozumím.
Nevezme se jen ruka, ale všechno, ne?
Utekla jsi od něj se mnou.
Výčet událostí, jehož smysl mi uniká.
Dalas mi přednost.
Pro teď.
Pro zábavu.
Já tě mrsknu přes palubu!
Chceš si mě tedy vzít, nebo mě zabít?
- To mi nabízíš? - Ne.
Jdu do kasina.
To je dobré.
Dělá pokroky.
Zkusme to znovu.
Hrubá motorika se bude rozvíjet pomalu,
ale ty budeš dělat rychlé pokroky.
Felicity.
Ne tak rychle.
Čtu Emersona.
Mluví o zdokonalování mužů.
Nechápu, proč neradí ženám.
Možná žádné nezná.
Zkuste si přečíst Goetha.
Filozofie je ztráta času, Bello.
Vskutku? Řekněte víc.
Ne, Harry. Vy lumpe.
Je to propojené.
Zdokonalovat se mohou lidé i společnost.
Cílem každého je zdokonalování se, postup, pokrok, růst.
Sám jsem tím prošel a jsem jistě jako všichni.
Věřte mi, Bello, vy jste ve všech ohledech jedinečná.
Ale tohle zdokonalování prostřednictvím filozofie znamená,
že se lidé snaží odvrátit zrak od toho, že jsme všichni krutá zvířata.
Rodíme se tak, umíráme tak.
To je temný pohled na věc.
Bello...
Pojď se nadýchat vzduchu...
do naší kajuty.
Ale oni se hádají
a myšlenky práskají kolem Belliny hlavy a srdce
jako blesky za bouřky.
Pořád teď čteš, Bello.
Přicházíš o svůj kouzelný způsob mluvy.
Jsem proměnlinový svátek,
jako my všichni.
Tedy podle Emersona. Harry jeho názory nesdílí.
Prostě pojď.
Stojíš mi ve slunci.
Cože?
Pojď.
Nemám čas, těžce nasávám.
Nemám čas, těžce prohrávám.
Musím jít za Marthou.
Martha.
To ona je problém.
Hodím tu navoněnou hroudu masa přes palubu.
Tak ukaž.
Martho!
Kde je?
Kde sakra jsi?
Kde je?
- Kam jdete? - Ona půjde přes palubu.
To je báječné!
Nenapadlo mě, že budu zavražděna.
Jak dramatické.
Ráda zemře. Pardon, že jsem vám stál v cestě.
Vzrušující.
Budu v baru.
Kvůli vám jsem musela přemýšlet, dumat,
přemítat o myšlenkách, jež jsou nesprávné,
chybné a nesmyslně otravné,
kvůli čemuž nespím.
Tedy...
Vy tvrdíte, že všichni jsou krutí.
Já nesouhlasím, popírám to
a říkám ne.
Leč když jsem s Duncanem,
krutost ve mně probublává ven.
Což znamená dobrý úsudek.
Je to pěkný vůl.
Ne.
Nepřeju si být krutá.
Musím tuhle svou stránku vylepšit.
Neznáte svět.
A bojíte se ho.
Nebojím se ho.
Chcete vidět, jaký svět skutečně je?
Ukážu vám to.
Ano.
Jistě.
ALEXANDRIE
Slyšíte to?
Co to je?
Spousta mrtvých dětí.
Musí být vedro.
Musíme jim jít pomoct.
Jak to uděláme?
Když půjdeme dolů,
právem nás svážou, okradou a znásilní.
A kdyby byli oni tady a my tam,
udělali bychom jim totéž.
Bello.
Odplouváme, madam.
Ale já se musím vrátit.
Musím dát tyhle peníze chudým u hotelu.
Těm ze slumu.
My zůstáváme na pevnině.
Mohli bychom to vyřídit.
Vážně?
Jistě.
To je od vás velkorysé.
Potřebují peníze.
To každý.
Děkuju.
Vy! Přiveďte kapitána. Najdeme toho zatraceného zloděje.
Bello!
Někdo nás okradl!
Vyhrál jsem.
Vyhrál jsem všechno.
To se mi ještě nestalo.
A teď je to pryč.
Nikdo tě neokradl.
- Já to vzala. - Na co?
Vzala jsem to.
Jsem tak unavená.
Nebo možná jen můj duch.
Má duše se zkroutila, zhroutila,
složila, Duncane Wedderburne,
z toho, co jsem spatřila.
- Kapitán tedy nebude třeba? - Odpal, než ti vyrazím zuby.
Jistě, pane.
Kde jsou?
Schovalas je do bezpečí.
Byl jsem namol a nechal je tu válet. To je úleva.
Neschovala jsem je.
Dala jsem je těm chudým lidem.
Peníze jsou formou nemoci.
A jejich nedostatek také.
Kdo jsem já,
že ležím v prachových peřinách,
zatímco mrtvé děti
leží v příkopu?
Duncane.
Co že jsi?
Očekávám útěšné objetí.
Ty...
Musím světu něco dát.
A přitom nic nemám.
Jen nějaké peníze.
Tohle je pro Bellu Baxterovou špatný den.
Kde jsou moje prachy?
Teď jsem to řekla.
Dala jsem je chudým.
Neříkal jsem, že máte vypadnout?
Stevard mi sdělil,
že patrně nemáte dost financí na uhrazení účtu.
- No... - To je nejspíš pravda.
Vše jsem dala tomu dobrému muži,
aby to předal
chudým ze slumu.
Vylodíte se v příštím přístavu.
Odteď budete jíst to co posádka.
- Hezký večer. - No dovolte!
Mrtvé, slepé děti...
Kousla Harryho...
Má ústa
byla plná krve.
Chudák Bella.
Je zničená.
- Co vaše ruka? - V pořádku.
Omlouvám se.
Pomáhal jste mi pochopit.
Ne. Chtěl jsem vám ublížit.
Nemohl jsem ve vás snést to krásné, hloupé štěstí.
Bylo to ode mě kruté.
Mě to nemrzí.
Poznám-li svět, můžu ho zdokonalit.
Nemůžete.
A o to vlastně jde.
Nevěřte lžím náboženství,
socialismu
ani kapitalismu.
Jako druh jsme v hajzlu.
Věřte tomu. Naděje se dá zničit.
Realismus ne.
Chraňte se pravdou.
Teď už vím, co jste zač, Harry.
Zlomený malý kluk, co nemůže unést bolest světa.
Nejspíš ano.
Sbohem, Harry.
V Marseille nás vyhodí.
Proč s ním zůstáváte?
Věřím, že to bude lepší.
Jak jinak.
PAŘÍŽ
Slyšela jsem o kráse Paříže skvělé věci.
Já vám toho čokla ukopu k smrti.
Kreténe...
Paříž bez peněz.
- Co budeme dělat, Bello? - Seženu nám hotel.
Neboj.
A za co? Nemáme peníze.
Že je to zajímavý experiment?
Nemáme nic.
- Jak teď budeme žít? - Nevím!
Přesně. To je ten experiment.
Jsme teď chudí.
Takové nepřízni čelil mnohý dobrodruh.
Třeba Robinson Crusoe.
Sobecká, bezohledná, lehkovážná mrcho.
Nejsem bezohledná, Duncane.
A i když moje schopnost
domyslet věci do logického závěru
není nejsilnější,
těm trpícím lidem jsem pomohla.
Zničila jsem nás,
jak zdůrazňuješ,
ale myslela jsem to dobře.
Drž už hubu.
Seženu nám hotel.
Dobré odpoledne, madam.
Dobrý den, má milá, svěží anglická růže.
Je to hotel?
Pokoje máme.
Hledáš práci?
Kolik stojí pokoj?
Já ti naúčtuju 10 franků za hodinu.
A ty jim 30.
Všichni budou rádi.
Ach tak.
Monsieur Chapelle.
Čerstvě z Londýna.
Dobrý den.
Tak běž.
Teď tomu nerozumím.
Nejsi tu kvůli práci?
No tak.
Lehni si s ním, nech se trochu ošoustat
a vydělej pár franků.
Ach tak.
On mi za to zaplatí?
Ano.
Pokud potřebuješ peníze,
je to ta nejkratší cesta.
Nikdy mě nešoustal jiný muž,
a přitom mě to zajímalo.
A potřebuju peníze.
Je to souhra okolností,
již považuju za téměř osudovou.
Tak tedy ano.
Pokoj 16.
Jak se jmenujete?
Záhadný.
Nerozehřejete mě trochu...
Dobrý den.
Éclair s čokoládou?
Přišla jsem k penězům a ponaučení.
Tys to ukradla?
Říkáš, že jsi v posteli nejlepší na světě.
A já nikdy nepoznala jiného a nevěděla, zda je to pravda.
Ale teď to vím.
Byl hrozný.
Když ho do mě vrazil, vydával nelidské zvuky.
Zvládl jen tři přírazy, Duncane Wedderburne.
Potlačovala jsem smích.
Kvůli slušnosti, samozřejmě.
Vzala jsem si peníze a poděkovala.
Smála jsem se celou cestu pro zákusky
a dojatě vzpomínala
na naše divoké propocené noci.
Šoustalas za prachy?
A v rámci experimentu.
Je to pro náš vztah dobré, neboť mé srdce je ti nyní víc nakloněno.
Mé srdce tvoje ufňukaná, hrubá osoba poslední dobou netěšila.
Jsi zrůda. Kurva a zrůda.
Démon poslaný z pekla,
aby rozsápal mého ducha.
Aby potrestal mé drobné hříšky
masivní zkázou.
Aby si zahrával s mým srdcem
a zničil mě.
Vidím v tobě jen ošklivost.
Poslední tvrzení bylo nemístné a nedává smysl,
neboť tvé ódy na mou krásu byly sice nudné,
leč ustavičné.
Opravdu to,
že na mně jezdil cizí muž,
všechno vymazalo?
Kurva!
Kurvila ses.
Teď mi vysvětlíš, že je to špatné?
Nikdy nad tebou nevyhraju?
To je to nejhorší, co žena může udělat.
Rozhodně bychom se neměli brát.
Jsem chybující, experimentující osoba
a potřebuju shovívavěji naladěného muže.
Píčo jedna!
Což, jak teď vidím, nejsi.
Naše dobrodružství skončilo.
Zařídím ti cestu do Londýna.
Tys měla peníze?
Celou tu dobu?
Jsou Bohovy.
Pro případ nouze.
Případ nouze je to už několik týdnů!
Celou dobu jsem věřila,
že se nakonec pochlapíš.
Teď vidím, že to byla chyba. Je v tobě něco zlomeného.
To tys mě zlomila!
Ta konverzace se nám zacyklila.
Píčo!
Madam, zvážila jsem svou situaci.
Potřebuju sex a peníze.
Můžu mít milence,
dalšího Wedderburna,
ale vyžadoval by děsně pozornosti.
Anebo to bude po 20 minutách
a zbytek dne věnuju zkoumání světa
a jeho zdokonalování.
Tudíž se ucházím o zaměstnání
ve vašem zatuchlém podniku zábavného smilnění.
Žena plánující cestu ke svobodě.
To je nádhera.
Pojď.
Monsieur Saveure.
Svíčková.
Prvotřídní kvalita.
Bella.
Na konci řekni formidable.
Zdejší pravidlo.
To páchnete vy?
Formidable.
Na puch.
A čaj. Čaj je zkrátka dobrý.
Bylo to surové.
Kupodivu ne nepříjemně.
Pamflet.
- Přečti si to. - Co to je?
Někdo, kdo chce změnit svět k lepšímu.
K lepšímu. Lepší svět.
To chci taky.
Madam Swineyová,
to, jak tu stojíme v řadě...
Vážně očekáváte, že půjdu nahoru s mužem, co se mi hnusí,
a jsem smutná z toho,
že na mně zběsile skáče?
Tak to je, má milá.
Jsi tak pěkná.
Líbilo by se ti, kdyby tě znásilnil?
Asi ano.
Nechtěl byste, aby si žena vybrala vás?
Znamenalo by to, že je vám nakloněna.
Neměl byste nejasný pocit, že je vyděšená,
když na ní skáčete.
Bella je nová a možná je duševně chorá.
Jak říká můj otec Bůh,
je to tak, dokud někdo nenajde nový způsob.
A pak zase, dokud se nenajde nový způsob,
a pořád dál, až svět není placatý,
elektřina osvětluje noc a boty se nezavazují mašlí.
Jako socialistka souhlasím.
Toinette, ty máš tak šikovnou pusu.
Monsieur Mersault si jí užije zdarma.
Běž.
Bello, pojď se mnou do kanceláře.
Máš přenádherné lalůčky.
Děkuju.
Musím...
Omlouvám se. Teče ti krev.
Na.
Někdy tomu podlehnu, když vidím mladou krásku.
Protože jednou, má milá,
budeš vrásčitá stará rašple.
A nikdo ti za to nebude chtít platit ani to s tebou dělat zadarmo.
Stejně by všem prospělo, kdybychom si vybíraly.
Idealistka.
Jako já.
Jsi rozkošná.
Někdy však nárokům světa musíme ustoupit.
Zápolit, zkoušet vyhrát.
- Myslíte si totéž co já. - Jistě.
Ale některým mužům dělá dobře, když se ti to nelíbí.
Cože?
- To je... - Choré.
Ale dobrý kšeft.
Pojď se mnou.
Moje vnučka.
Nemocná a slabá. Často potřebuje doktora.
Když ti dám na vybranou, ohrozím kšefty.
Její zdraví a život.
- To chceš, Bello? - Jistěže ne.
Ne? Jsi tak milá.
Myslela jsem, že chcete lalůčky.
Musíme pracovat.
Musíme vydělávat.
Ale hlavně musíme zažívat všechno,
nejen dobro,
ale i ponížení, strach a smutek.
To nás utváří, Bello.
To z nás dělá vyzrálé lidi,
ne rozmarné, nedotčené děti.
Tak poznáváme svět.
A když svět poznáme,
tak nám patří.
To chci.
Tak si...
běž s někým zašoustat
a přines mi 10 franků.
Nejdřív krátký hovor.
Hovor?
Řekneš mi vzpomínku z dětství
a já ti řeknu vtip.
Pak rychlé očichání.
Bude-li to nutné, smočení v levandulovém oleji.
To všechno zvýší šanci na to, aby to bylo formidable.
Non, vtip říkám já.
Ty vzpomínku.
Jako malý jsi v Řecku spadl z kola.
Krev. Na noze.
Radost?
Díval ses na krev s radostí.
Ťuk ťuk.
Pád vás poznávám.
Ty to znáš.
Pach je v pořádku.
Jdeme šoustat.
Máte dar od Boha, příteli.
Velmi neumělá práce.
Takhle zaháníš smutek po domově?
Přejete si co?
Mí chlapci jsou ve věku vhodném pro vzdělání. Sexuální.
Budu to předvádět.
Aha.
Někdy.
Lehnout si, ohnout se, rozkročit?
Začneme jednoduše.
Chcete-li tomu pomoct,
- strčíte prst do zadku. - Ne.
Nebo ho trochu přidusíte.
Jeď domů!
Bello!
Madam Swineyová měla pravdu.
Objevuju části své osobnosti dosud nepoznané.
Dá se to tak brát.
Ty různorodé touhy jsou fascinující.
Měla jsi toho,
co ti dá do pusy ananas a posype tě prachem?
Bello.
Už ti skoro odpouštím.
Zamluvil jsem kajuty
a sdělil matce, ať připraví svatební lože.
Šukalas toho s háky místo rukou?
Já věděl, že ano!
Vymlátím z něj duši.
Duncane, já myslela, žes odjel.
Na lodi mi bylo zle a zvracel jsem.
Jdu tě zachránit.
Dobrý den, Duncane.
Jeď domů, Duncane.
Náš čas skončil.
Hledím na tebe
a přemítám, jak jsem tě mohla chtít.
Musíme na schůzi socialistů.
Jste kurvy.
Jsme vlastní výrobní prostředky.
Běž pryč.
Noha.
Malovat, noha.
Výborně.
V řeči je pomalá, ale zlepšuje se.
Malovat. Noha.
Geniální.
Nebuďte k ní tak krutý.
S Bellou to byla chyba.
Dovolil jsem si city.
K ní nic necítím. Je jako zvířátko.
Noha.
Asi je to tak lepší.
Začínám chápat otcův chlad, který vůči mně choval.
Pro vědu to bylo nezbytné.
Dobrý bože.
- Noha. - Nečekám, že to pochopíte,
vesnický doktůrku.
Mimochodem, musíte mě operovat.
Vložit do zrůdy tlukoucí srdce?
Zbude-li čas,
až budete vyndávat...
tohle.
Odstraním cysty kolem nádoru.
Není třeba. Můžete mě zavřít.
Rozšířilo se to. Vidím drobné polypy.
Umírám.
Jak to sdělit pacientovi, co?
Baxtere...
Nebrečte mi do rány! Zabijete mě rychleji sepsí.
Klid.
A zavřete mě.
Najděte ji.
Mám zavřeno.
Horká čokoláda, má milá.
A čokorolka.
Jsi má favoritka.
Slyšela jsem, jak to říkáte i ostatním.
Jsme stroje, které krmíte lichotkami a čokoládou.
Jste moje děti, které krmím láskou.
Stalo se něco hrozného, Swineyová.
Skoro nic necítím.
Má empatie se pomalu mění v cosi, co bych popsala
jako pohrdlivý vztek.
To je báječné.
Vážně?
Procházíš temným obdobím.
Pak k tobě přijde světlo a moudrost.
Musíš to překonat.
Až budeš na druhé straně,
budeš za tuhle chvíli vděčná. Ale musíš vytrvat.
Aha.
Máš jizvu po dítěti.
Moje je s ma maman.
Nemám dítě.
Je to jizva po nehodě.
Ale nejsi první, kdo se spletl.
Proč lžeš?
Nelžu.
Godwin mi to tak řekl.
Wedderburn.
Dobrý den, pane.
Napsal jste panu Baxterovi.
Vypustil do světa démona.
Ten ďábel je ukryt ve svůdném, neukojitelném těle
a mysli, jež člověka rozleptá do poslední nitky,
až je z něj zkrvavená a spálená hadrová panna vysraná slonem.
Bella.
Kde je?
Kdo jste?
Její snoubenec.
Evidentně to mezi vámi neskončilo dobře.
Že ne?
Zničila mě.
Každý svého štěstí strůjcem.
Tak to je.
Vaše slova se mi nelíbí.
Ten Godwin Baxter.
Věděl to a nasadil ji na mě.
Lapil mě.
Kde je?
Nepřál bych ji ani nejhoršímu nepříteli.
Zachráním vás před ní.
Omlouvám se. Jen mi to řekněte.
Nebolí to.
Uvnitř nic není.
Vyprázdnila mě.
Duši i konto.
Jsem jen hmyz! Skořápka!
Zazpíváme si?
Jsme námořníci...
Nebolí...
Nebolí to.
Nerad se takhle chovám.
Donutil jste mě.
„Každý svého štěstí strůjcem.“
Ty zpíčená, zasraná mrdko.
Prosím.
Ptám se co nejslušněji.
Kde je?
Odpočívej v pokoji brzy Přijeď
LONDÝN
Ta kurva se vrátila.
Bože?
Bello!
Max mi napsal.
- Jsi nemocný? - Ne. Umírám.
Nepatrný rozdíl, ale jako lékař ho beru vážně.
Je na tebe pěkný pohled.
Nesmíš zemřít.
Empirická data tvrdí něco jiného.
Chybělas mi.
Musím si zase lehnout.
Nepřináším jen sluneční svit,
ale i rozzlobený pohled a nepříjemné otázky.
Měla jsem v sobě dítě?
A pokud ano, kde je?
Rozumím.
Technicky vzato jsi své dítě.
A nejspíš jsi i svá matka.
Ale zároveň ani jedno.
Vzpomínky nepřežijí.
Zkušenosti nepřežijí.
Jak to, že jsem matka i dcera?
Věděls to a neřekl.
Neviděl jsem k tomu dobrý důvod.
A byls zbabělý.
To trochu taky.
Chtěl jsem být s tebou
a nebyl jsem si jist, zda bys to pochopila.
Baxter si z člověka udělá vězně.
A já...
Je mi to líto.
Buch.
Kdo to je?
Bell kurva
- Bell kurva - Už jste mě představila.
- Tuhle mám ráda. - Bell kurva
- To stačí, Felicity. - Bell kurva
Kurva.
Další?
Chybělas nám.
Zrůdy.
Do prdele.
Bell kurva
Je těžké, když chce člověk uhodit někoho,
kdo už má očividně bolesti.
Je to bezesporu dilema.
Byla bys radši kus šedého masa s háčkem v nose?
Vteřinu je mi dobře, ale déle je mi špatně...
Já měla vážně v nose háček?
Ano.
Takže jsem tvoje dílo.
Jako ta druhá.
To nejste ani jedna.
Ona bloumá chodbami s paličkou a prozpěvuje si.
To není má práce.
Četl jsem tvoje pohledy a dopisy
a obdivně sledoval, jak bez bázně tvoříš Bellu Baxterovou.
Být naživu mi přijde fascinující, takže ti ten čin odpouštím.
Ale mrzí mě následné lži a lsti.
Rozumím.
Rád tě vidím.
Já tebe taky.
Zloba, zmatek a mozková disonance stranou, chyběls mi.
Přijela jsem, ucítila formaldehyd
a věděla, co bude dál.
Stanu se doktorkou.
Moje ordinace je tvoje.
Otec mi jednou řekl,
že musím vždy řezat se soucitem.
Byl to děsný vůl.
Ale tohle není špatná rada.
Už tu nebude dlouho.
Já vím.
Nezmínil ses o našem zasnoubení.
Bylas o hodně mladší.
Nic tě nezavazuje.
Byl jsem tebou uchvácen a Baxter toho zneužil.
Takže už nejsi uchvácen?
Uchvácen jsem stále.
Byla jsem kurva. Víš to?
Péra za peníze ve mně.
Nevadí ti to?
Ohrožuje kurvení vlastnickou touhu,
jež je mužům vlastní?
Wedderburn byl ufňukaný a hrubý,
když zjistil, že se kurvím.
Já mužům čas strávený s tebou pouze závidím,
než že bych to bral jako tvůj mravní poklesek.
Je to tvé tělo, Bello.
Můžeš se rozdávat, jak chceš.
Obvykle účtuju 30 franků.
To se mi zdá málo.
Myslíš, že se lidé dají zdokonalit, Maxi?
Ano.
Jako lze lidské tělo vyléčit z nemoci,
lze muže a ženy napravit.
Vezmeš si mě, Maxi McCandlesi?
Ano.
Do budoucna méně jazyka,
ale celkově je to příjemné.
Budu si to pamatovat.
Nechala ses vyšetřit kvůli nemocem?
Ne, ale udělám to.
Líbí se mi naše praktická láska.
Ujišťuju tě, že ta moje je i vášnivá.
Jsi rozkošný.
Vždycky jsi byl.
Bože, ty chodíš.
Píchl jsem si pět miligramů heroinu na bolest,
dal si amfetaminy na energii
a kokain, protože ho mám v oblibě.
Přišel jsem tě odvést k oltáři.
Z moci, jež mi byla církví svěřena,
žehnám tomuto svazku.
Bello Baxterová, berete si tohoto muže za manžela?
Propásli jsme tu část, zda někdo něco nenamítá?
Nebo to v jakési falešné modernizaci katechismu bylo vypuštěno?
Dobrý den, Victorie.
Vypadáš dobře.
To mluvíte o mně?
Manželce se muž obvykle představovat nemusí.
Pokud však musím...
To on to způsobil.
Nevím, zda je on v její moci, či ona v jeho.
Je to dílo ďáblovo. Dívejte!
Nekašle vzduch jako obyčejný člověk, ale krev.
Má rakovinu, vy idiote.
Duncane.
Nepohlížej na mě, démone!
Jak jsem říkal, generál Alfred Blessington.
Pro tebe Alfie.
Vážně mě nepoznáváš?
Wedderburn dal tvou fotku do novin.
Vzpomněl jsem si, že tě ta můra oslovila jako Victorii Blessingtonovou,
a dal jsem si tu zatraceně ďábelskou skládačku dohromady.
- Vy jste... - Tvůj drahý Alfie.
Odešlas ve stavu duševního zmatku a hysterie kvůli těhotenství.
Když jsi zmizela, byl jsem jako vykuchaný.
Vykuchával jsem muže na bitevním poli
a vždycky jsem si představoval tu hasnoucí, tepající prázdnotu.
A takové to bylo.
Je tam i puch, ale ten tu jako metaforu nepoužívám.
Ale teď jsi tady, miláčku.
Jsi tady.
Bože.
Vůbec si vás nevybavuju.
Jsem Bella Baxterová.
To bolí.
Asi ses bouchla do hlavy.
Ti muži tě očividně zneužili.
Prosím, odejděte, pane.
- Byl jste můj manžel? - Tvůj drahý Alfie.
Bello, je mi to líto.
Já bych vlastně ráda šla.
Cože?
Bello?
Máte tu kočár?
Ano.
Nuže jeďme.
Bello!
Nech mě jít, Bože.
Maxi, nezastavíš mě.
Jsem rád, že jsi zpátky, Victorie.
Se služebnictvem nevycházím.
Obávám se vzpoury.
Pamatuješ se na Davida?
Allison, koukněte, kdo se vrátil.
Vy mě znáte?
Povězte mi o mně.
Byla jsem milá?
šukat
Jez.
Tvá oblíbená jídla.
Uzenáče, husa,
jazyk, šampaňské.
Chybělas mi.
Co bylo příčinou zoufalství?
Co ji přinutilo skočit z mostu?
Nenávidělas to dítě.
Říkalas mu „ta zrůda“.
Aha.
Vnímám nedostatek mateřského instinktu.
Přesto jsem rád, že jsi doma.
Jak jsme se poznali?
Na plese.
Proč jsme se zamilovali?
Oba jsme se rádi bavili.
Sleduj.
Allison, polévku!
Rexi!
Do hajzlu!
Allison,
potom si dáme sýr.
Vyžívání se v krutosti?
- Patrně jsem nebyla hodná. - Hodná?
Tak nudná bys nikdy nebyla.
Děsivá představa.
Prý jsi byla kurva.
- To bylo asi... - Byla.
V Paříži.
Omrzelo mě to, ale bylo to fascinující.
- Jistě. - Ty uzenáče jsou kupodivu vynikající.
Asi jsou s octem.
Manželství je neustálý boj.
Někomu se podřídíme, někdo se podřídí nám.
Vynasnažím se ti to kurvení odpustit.
Tvoje sexuální hysterie se často vymykala kontrole.
I to, žes zabila nenarozené dítě.
Kdybych sepsal, čím vším jsi mi ublížila,
nejspíš by ti Ježíš Kristus rozmlátil hlavu palicí.
Máš shovívavého manžela.
Neublížila jsem vám, Alfie,
neboť vás neznám.
Máš štěstí, že mám hodně zkušeností se ztrátou paměti.
Muži buď chtěli zapomenout, kde byli,
nebo nedaleko nich vybuchl granát
a v lebce jim zvonilo jak v kostele.
Navrhuju, abychom se pár měsíců drželi doma.
Možná rok.
Dokud se zcela nezotavíš.
Budu odcházet po libosti, ale vaše touha mě věznit mi lichotí.
Nejste první.
Budu tě muset střelit do hlavy,
pokud se pokusíš odejít, drahá.
Zepředu nebo zezadu?
Zezadu.
Bude jisté, žes odcházela
a já se nezachoval neuváženě.
Chybělas mi.
Takže jsem vězeňkyně?
Tahle konverzace se ubírá nešťastným směrem.
Určitě budeš stejně šťastná jako dřív.
Jako dřív, když jsem se vrhla z mostu?
Myslím, žes spadla, kdyžs byla na rybách.
Proč mě tu chcete držet, když si to nepřeju?
Když už se člověk musí utopit, nechť je to v řece lásky.
Davide...
Už je ten bažant úplně snědený?
Špatně jsem to posoudil, pane.
Omlouvám se.
Dezert, drahá?
Jde to odstranit snadno?
Jako knoflík ze saka.
V Africe to dělají naostřeným kamenem,
ale já mám vlastní, preciznější nástroj.
Jen předkožku,
nebo i klitoris samotný?
Celé to pekelné ústrojí.
Hodně ji to zklidní.
Tentokrát to uděláme.
Uspím ji a přivezu večer do ordinace.
Victorie, drahá!
Kde jsi?
Skvělé načasování.
Martini.
Raději ne.
Nicméně ráda bych odešla.
Bylo to s vámi zajímavé,
ale už vím, proč jsem skočila z mostu.
Přeju si navštívit téměř mrtvého Boha.
Rozkošný nápad.
Bohužel, drahá,
svůj život jsem zasvětil dobývání území.
Jsi moje.
Víc netřeba dodávat.
Já nejsem území.
Zdroj problému máš mezi nohama.
Odstraní se
a už tě nebude rozrušovat a rozptylovat.
Muž tráví život zápasením se sexuálním nutkáním.
Je to prokletí, ale svým způsobem i životní dílo.
Životním dílem ženy jsou děti.
Zbavím tě pekelného ústrojí mezi nohama
a hned poté do tebe zaseju sémě.
Vysvětlím vám, co se stalo.
Victoria, vaše žena, skočila z mostu a zemřela.
Godwin Baxter ji našel a odvezl k sobě na sál.
Vyjmul dítě, vyjmul dítěti mozek,
transplantoval ho do mé hlavy a oživil mě.
Přinesu vám záznamy. Je to fascinující.
Ponechám si svůj nový život
a svůj starý dobrý klitoris, děkuju.
Zavolejte mi kočár.
Mluví a mluví,
a tak v jistou chvíli nezbývá než vytáhnout zbraň.
Tak to s ženami chodí.
Vzdáváš to?
To bych radši, abyste mě střelil do srdce.
Vyhovím ti, když budu muset.
Vypij ten nápoj, drahá.
Chloroform a gin.
Svým způsobem to bude úleva, zbavit se svého pátrajícího já.
Napij se zhluboka a svoboda je tvoje.
Do hajzlu.
Maxi?
Maxi. Musíme ho odnést na sál.
Jinak umře.
Hodně krvácí.
Kurva, já tě zabiju.
Bello, pokud přežije,
mám pocit, že nám nedá pokoj.
Nebudu koukat, jak vykrvácí.
Ale ano, zaslouží si zdokonalit.
Vyndal jsem kulku a zastavil krvácení.
Mám ty poznámky.
Tady jsem nejšťastnější.
Bello.
Jsi zpátky.
Byl to příběh někoho jiného,
ne Belly Baxterové.
Celý život na mě lidé upírali oči
s hrůzou či lítostí,
jen ty ne.
Je to všechno moc zajímavé.
To, co se děje.
Ze zkoušky z anatomie jsem nervózní.
Mnohokrát jsem tě zkoušel. Umíš to.
Nikdo se v anatomii nevyzná líp.
Dámy, gin?
Ano.
Gin?
Měli bychom generálovi donést vodu.
Felicity.
Vodu.
CHUDÁČCI
Překlad: Veronika Sysalová