Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
O POVESTE DE CRĂCIUN
A fost odată ca niciodată într-o lume diferită de a noastră...
Nici chiar aşa de diferită.
Pe vremea când puteai merge la matineu, la cinematograf.
Într-unul dintre cinematografe era şi Karl-Bertil Jonsson.
Robin Hood!
Era pe vremea când idolul unui băiat de 14 ani
nu avea neapărat o nuanţă sexuală.
Arată-le tu lor, Robin! Hai că poţi!
Linişte, băiete!
Eroism.
Fecioare blonde.
Camaraderie şi activităţi sănătoase în aer liber.
Acestea se numărau printre atributele care lui Karl-Bertil Jonsson
i se păreau cele mai frumoase lucruri care există în viaţă.
Şi, bineînţeles, principiul de aur al haiducilor:
să furi de la bogaţi ca să dai la săraci.
A văzut-o cineva pe Marion?
NU-L RATAŢI PE HESEKIEL RAFT ÎN ROLUL LUI ROBIN HOOD!
În oraşe erau la fel de multe căruţe precum maşini,
iar oamenii încă se priveau în ochi,
fiindcă nu aveau telefoane mobile.
Uită-te pe unde mergi, băiete!
Vedeai şi oameni săraci.
Nu era nicio ruşine să fii sărac.
Crăciunul era aproape, iar activităţile comerciale erau în vrie.
Asta îi îmbogăţea şi mai mult pe magnaţii deja bogaţi,
iar bieţii săraci deveneau şi mai săraci.
Iar cei inventivi deveneau şi mai inventivi...
- Uite ce ţi-am adus, Esther! - Un măr!
În zilele dinainte de Crăciun,
elevii care erau angajaţi la Oficiul Poştal Regal
munceau toată noaptea, deşi programul normal se încheia la 5.
Hai mai repede!
Era foarte important ca toate coletele să ajungă la destinaţie de Crăciun.
Ce să vezi, un poştaş nou!
Lui Karl-Bertil Jonsson nu-i displăcea să sorteze pachetele.
Dă-te! Ăsta-i locul meu acum. Tu te duci acolo!
Valea!
Dimpotrivă, chiar îi plăcea să câştige un bănuţ.
La ora patru dimineaţa, Karl-Bertil Jonsson a spart ultima vază de cristal
pe podeaua Oficiului Poştal Regal şi s-a îndreptat către casă.
Karl-Bertil!
Ne vedem mâine!
Aragaz cu patru ochi!
Învaţă să ripostezi!
Dar nu mă ajută la nimic.
Ba da. Îţi încordezi braţul aşa şi loveşti... Iartă-mă!
Eşti bine, da?
Hai că n-ai păţit nimic!
Lemn de foc avem! Lemn de mesteacăn!
Mă duc să iau lemne. Încuie portierele şi stai cuminte!
- Sigur. - Bun.
Bună seara! Ia să vedem...
Nu ai şi ceva puţin mai mare?
"Ioan fără de Ţară, ascultă-mă! Hai să-i atacăm din stejar!"
"Haha, am ce mânca la micul dejun!"
"Vai de mine, dar eu nu mă pot sui în copac!"
"Între timp, Marion nu-şi putea lua gândul de la misteriosul străin."
"Bunul Robin Hood mi-a salvat viaţa. Oare îl voi mai revedea vreodată?"
"Bunul Robin Hood mi-a salvat viaţa."
"Oare îl voi mai revedea vreodată?"
Lemn de foc de calitate avem!
Să nu mă dai de gol!
Ai văzut o fată tânără cu o beretă maro?
Cât de tânără?
Ce citeşti acolo?
"Robin Hood".
Robin Hood? Ăsta da model pentru băieţi!
Scuze de deranj. Sărbători fericite!
Nu pricep unde a fugit fata aia!
Andersson, du-te la docuri!
Mulţumesc. Eroul meu...
- Hei, dă-mi cartea înapoi! - Ţi-am zis să stai în maşină!
- Dar mi-a luat... - Or să-ţi fure şi ceasul!
- Dar... - Niciun "dar"!
Poate că acum vă pare rău de Karl-Bertil.
Dar nu aveţi de ce.
Provenea dintr-o familie înstărită,
iar tatăl lui, Tyko Jonsson, era proprietarul magazinului universal.
- Ce puternic eşti! - Pot căra şi mai multe.
Se îmbogăţea pe zi ce trece
din vânzarea de feţe de masă şi şampanie.
Beata? Sper că aţi reuşit să-l treziţi pe Karl-Bertil.
Şi că a plecat.
- A mâncat bine de dimineaţă? - Da, să trăiţi!
Stimaţi angajaţi, avem o surpriză la final de an... Am depăşit...
Conform raportului anual... Of, câte cuvinte!
Stimaţi angajaţi, vânzările din acest an depăşesc...
Conform raportului anual...
Mulţumesc, Beata.
Inele pentru şerveţele din lemn de păr pentu tanti Märta.
Am întrebar mai devreme dacă e gata Karl-Bertil.
Nu ştiu. Nu o înţeleg pe doamna când vorbeşte în franceză.
Dar aşa o ajut pe Beata să înveţe limba până la vară, când mergem în Antibes.
Fă un sendviş! Îl trezesc eu pe Karl-Bertil.
Cine ştie? Poate-ţi găseşti un logodnic pe acolo.
- Nu-mi trebuie logodnic... - Karl-Bertil?!
- Cum merge discursul? - Am o "fiţuică".
Mă descurc. Cum merge cu invitaţiile la petrecerea glögg?
Nici anul ăsta n-a prea răspuns lumea, Tyko.
Nu suntem vedete adevărate...
Stai să vezi după ce le zic despre bilanţul anual!
- Or să dea buzna, ai să vezi. - Crezi?
Fii sigură de asta, perluţa mea!
Dar petrecerea glögg e peste câteva zile...
Stai să-l chem pe Karl-Bertil!
Karl-Bertil?
Rosenqvist...
Karl-Bertil, te rog frumos, te aşteaptă tata!
Ce scriai acolo?
Desenam o maşină.
Frumoasă maşina... Elegantă, chiar.
Ce marcă e?
E rară, nu ştiu cum se cheamă.
Grăbeşte-te!
... pantalonii sunt roşii.
Oferă o îngheţată.
"Ofură" o îngheţată?
Oferă o "încheţată"?
Mulţumesc mult!
Sendvişul. Nu uita ce face un adevărat Jonsson!
Bani?
Nu... Dă tot ce are mai bun.
Domnii Rosenqvist! Bună dimineaţa!
Ce zi frumoasă de iarnă!
A venit toată lumea, dle director, aşa cum aţi cerut.
Într-o bună zi, o să ţii tu discursul ăsta.
Aşadar...
Opt kg de carne de vită...
Ce naiba...
Stimaţi... angajaţi ai magazinului,
se apropie cu repeziciune zilele
care ne fac ochii să strălucească şi mai mult ca de obicei.
Mai simplu spus, acel moment al anului
când Isus Hristos din iesle
vinde mai mult ca niciodată.
Vreau să văd că totul străluceşte lună,
vreau să văd munţi de cadouri împachetate!
Astfel...
... vom reuşi să...
Ne vom asigura că toţi oamenii,
asemenea celor trei magi,
vor cumpăra cele mai elegante cadouri pentru semenii lor.
Crăciun fericit, tuturor!
Mă aplaudă orice-aş spune.
- Cum ţi s-a părut, Berntsson? - Extrem de motivant, dle director.
Aşa zic şi eu.
L-am adus pe Karl-Bertil ca să aleagă jucăria anului.
- Atunci sărim peste corespondenţă. - Nu sărim!
N-avem timp de pierdut, citeşte.
"Dle director Jonsson, ne face plăcere să vă anunţăm..."
Vino puţin, Karl-Bertil.
Vezi dacă găseşti aici ceva mai interesant.
Anul trecut, motorul cu aburi a fost un succes.
Dar ce să alegem anul ăsta?
O maşină cu cheiţă?
Sau o maimuţă de la circ care conduce o maşină... Ce zici?
- Nu-i aşa uşor. - Dar tu eşti copil, tu eşti expertul.
"Vă informăm că v-am numit pe dv., dle Tyko Jonsson..."
Asta-mi place.
Cum faci să...
E defectă. S-o repare urgent!
Ajunge! Citeşte în continuare!
"Vă informăm că v-am numit pe dv., dle Tyko Jonsson,"
"drept ocrotitorul oraşului datorită dedicării..."
Ce naiba? Cum adică ocrotitor?
O exagerare!
- Întreabă-i ce-au vrut să spună. - Da, dle director.
Nu am ce să aleg de aici.
Da, nu trebuia să te aduc aici.
Îl rog pe Ruben să te ducă la poştă.
- Ce-i ăla? - O absurditate.
2.500 de arcuri stricate din Germania.
Le returnăm.
Mie-mi place.
Mă duc să fumez.
Domnule director...
Domnule director? Domnule director!
E vorba de contabilitate.
- Am descoperit greşeala! - Ce era?
Am donat o sumă destul de mare lunar
orfelinatului doamnei Hedqvist.
Cum aşa?
Cred că am încurcat eu orfelinatul cu clubul gentlemanilor Hedqvist...
S-a strecurat o greşeluţă...
- Sistează plata imediat! - Da, dle director!
Ce sunt eu, Moş Crăciun?
Măi să fie, ia uite cine-i aici...
Nimeni altul decât HK Bergdahl.
Nu-i ajunge nimeni la nas, nu dă nici "bună ziua".
Bună ziua!
Pot să vă urez "Sărbători fericite"?
Asemenea...
Să îndrăznesc oare să sper să vă văd
la petrecerea noastră în grădină de la vară, în Menton?
Dacă asta vă doriţi...
La revedere!
I-auzi, Menton...
L-am văzut şi pe HK Bergdahl.
Nu uita ce face un adevărat Jonsson!
- Dă tot ce are mai bun. - Nu! Face bani!
Karl-Bertil!
Hai să facem schimb iar! Nu ţin minte toate numele de pe hartă.
- Nu, îmi place aici. - Hai, valea! Valea!
E mai uşor dacă numerotezi zonele.
Ce?
Împărţim ţara în numere în loc de nume de locuri.
- Ca nişte coduri? - Exact! Coduri poştale!
- 14! - 18, Luleå!
Visby, 20!
21, străinătate!
Tyko and Marianne, ne-ar face mare plăcere să venim. Bergdahl
Sunt doamna Jonsson. Îl caut pe domnul Jonsson.
Vă sună doamna Jonsson.
Marianne, iubito, ştii că nu-mi place să fiu deranjat la serviciu.
Ştiu, dar... Tyko, tocmai mi-au răspuns
domnul şi doamna HK Bergdahl, referitor la petrecerea glögg.
I-auzi!
Şi m-a sunat şi doamna Rosenqvist. Vin şi ei.
Deşi dimineaţă nici nu m-au salutat.
Sună telefonul într-o veselie.
Ce se întâmplă? Îmi ascunzi ceva, Tyko?
- Caritate... - Ce-ai zis?
Alo?
Trebuie să închid, dovlecel. Te sun mai târziu.
Gata, am sistat plata.
O să le cer şi să ne dea banii înapoi.
Ai înnebunit? Trebuie să ajutăm orfelinatul!
Este extraordinar de important
să sprijinim cele mai vulnerabile instituţii, în vremurile în care trăim.
Când e gala?
De Crăciun, la Grand Hôtel.
Marianne va avea nevoie de o rochie nouă.
Eu trebuie să mă duc la bărbier, iar maşina trebuie spălată.
Da, şi poate s-o vizitaţi pe dna Hedqvist.
- Pe cine? - Pe directoarea orfelinatului.
Pe care trebuie s-o însoţiţi la gală, aşa spune eticheta.
Kalmar!
- 20! - Visby!
21, străinătate!
Stop!
Aţi schimbat sistemul de sortare al dirigintelui de poştă Kronlund?
Care a fost introdus în Oficiul Poştal prin Ordonanţa din 1843?
A cui a fost ideea?
A lui Karl-Bertil. El a zis să facem aşa.
- Dar e mai rapid cu coduri poştale. - Linişte!
Uitaţi-vă la scrisoarea asta!
Un biet plic nevinovat zăcea pe podea.
Nu ar mai fi fost trimis dacă nu-l găseam eu.
Dacă n-ar fi fost trimisă scrisoarea lui Columb către regii Spaniei?
America n-ar mai fi fost descoperită.
Sau s-ar fi rătăcit scrisoarea lui Gustav I către Dalarna.
Atunci s-ar fi anulat cursa Vasaloppet.
Iulius Cezar n-ar fi fost cu Cleopatra.
Napoleon ar fi ieşit învingător la Waterloo.
Cum ar fi arătat atunci lumea?
Ca Franţa.
Taci.
O scrisoare pierdută poate însemna o viaţă pierdută.
- Şi... - Nu deschidem niciun plic!
- Cum aţi zis? - Nu deschidem niciun plic!
Oskar? Ai grijă ca scrisoarea asta să ajungă la destinaţie.
Şi Karl-Bertil... Ia-ţi liber restul zilei!
- Dar n-am vrut să... - A sunat tatăl tău.
Te aşteaptă în faţă.
Bun! Înapoi la treabă!
Te bat dacă mai vii cu idei din astea!
Coduri poştale, auzi! N-am auzit o prostie mai mare!
Mergem la orfelinatul dnei Hedqvist.
Şi de ce trebuie să vin şi eu?
Fiindcă dă bine dacă pare că-mi plac copiii.
Bună seara, dle director Jonsson. Suntem de la ziar.
- Felicitări pentru medalie! - Mulţumesc.
Nu puneţi mâna pe maşină! Plecaţi de-aici!
- Fantastic! - Esther!
E un cântec vesel! Trebuie să zâmbeşti.
- Superb! - Gata! Daţi-mi partiturile!
Adorabil!
Mi-au plăcut în special fragmentele legato...
- Scuze, nu v-am reţinut numele. - Jonsson. Tyko Jonsson.
Mă număr printre donatori.
Deţin magazinul universal "Jonsson şi Fiul".
Mă scuzaţi, am treabă.
E ora cinei şi sunt singură.
- Mă scuzaţi... - Da...
Eu îi cunosc pe donatori...
Dar pe dv. nu v-am văzut niciodată.
Nu, am vrut să fiu foarte discret.
Şi foarte tăcut...
În general, oamenii se laudă când sunt generoşi.
Da, îngrozitor. De prost gust.
Decât dacă nu cumva suma e mică...
Kylliki şi Lisa, aduceţi nişte apă?
Însă circumstanţele actuale mă obligă să ies la rampă.
E vorba despre o medalie de onoare,
care se acordă anual persoanei
care a contribuit cel mai mult la binele societăţii.
De ce n-aţi aşa de la început, dle Jonsson?
Sunt un om modest, probabil de asta.
Nu am cuvinte...
Nu e nevoie să ziceţi nimic. Şi eu am fost surprins, să ştiţi.
Întrebarea mea este dacă doriţi să mă însoţiţi
la balul caritabil de Crăciun.
Îmi pare rău, dar nu pot. Trebuie să am grijă de copii.
Se poate oare să vă ofer o contribuţie mică,
pentru a vă convinge să veniţi la eveniment?
Dacă vreţi să donaţi,
probabil ştiţi că noi închiriem spaţiul de la contesa Siverschiöld.
- Până la finalul anului. - Înţeleg.
Aici sunt copiii războiului,
părinţii lor au rămas în ţara natală.
Avem nevoie de o clădire nouă gratis.
Avem nevoie de haine noi, un bucătar, un profesor, un boiler bun...
De boiler mă ocup eu!
- Fantastic! - Da...
- Şi de lemne? - Sigur.
Zâmbiţi!
Vai de mine!
- Nu-i nimic. - Esther e bolnavă.
Veniţi să vă curăţ...
Este în regulă.
Stai! Dă-mi cartea înapoi! Aşteaptă!
Stai!
Marion...
Eu ţi-am zis că ţi-e de folos un pumn direct în faţă.
Ce-i aşa de greu să găsiţi ceva care să le placă copiilor?
- Vino, Lisa! Uite! - Încă o dată, Karl-Bertil!
- Uite! - Stai puţin!
- Ce-i ăla? - Arcul de la tine.
Gata, ştiu! Arcul nemţesc!
Coboară singur scările!
Nu ştiu cum să-i zicem!
Scărilă!
O să-i zicem "Scărilă". E distractiv!
- Ce-i aici? - La revedere!
Habar n-am.
Este un nap în dulap.
Ce-a zis?
A zis că e un nap în dulap.
Dar cred că voia să spună că e gata cina.
Trebuie să recunosc că rentează să faci acte de caritate.
Toată ziua am vorbit la telefon. Şi alde Broddman au acceptat invitaţia.
E adevărat ce se spune: te simţi bine aici.
Tyko, trebuie să înveţi eticheta.
Etichetă, auzi! Dacă nici eu nu ştiu etichetă...
- Ce naiba e asta? - Escargot!
- Melci. - Cine mănâncă aşa ceva?
Dacă ne-au invitat alde Bergdahl la petrecerea lor din grădină,
trebuie să ne obişnuim cu bucătăria franceză.
N-am nimic împotrivă, dar nu mănânc târâtoare slinoase.
- Cum să fac? - Iei cleştii...
Şi îl apuci de carapace...
M-am gândit la petrecerea glögg.
Mi-ar plăcea să aducem aici corul de copii.
Nici vorbă! Să n-aud!
Dar ar arăta aşa de bine pe verandă!
Atunci răspunzi tu de porţelanul chinzesc.
Sigur...
- Este un... - Este un...
Este un poliţist pe butonul de la manşetă...
Ce-a zis?
A zis că este un poliţist pe butonul de la manşetă.
Cred că vrea să spună că a venit poliţia.
Vrea să discute cu dv., Karl-Bertil.
Nu...
Bună seara! I-am făcut un control de rutină acestei fete orfane
şi am descoperit asta.
"Karl-Bertil Jonsson, strada Stjärnvägen, nr. 18."
Ce ştii despre asta, Karl-Bertil?
Nimic, tată.
Vrem să vă returnăm bunul furat.
Iar hoaţa ajunge la şcoala de corecţie.
Mă bucur să contribui la vigilenţa forţelor de ordine.
Vreţi un whisky fierbinte?
Nu în timpul serviciului. Sărbători frumoase, Crăciun fericit!
Eu i-am dat portofelul.
Ce-ai zis?
Nu mi l-a furat, i l-am dat eu.
Da. V-am tot zis că aşa a fost.
I-ai dat ei portofelul din piele de crocodil
pe care l-ai primit la zece ani?
Nu m-am gândit la asta.
Oricum erau banii mei câştigaţi la poştă...
Şi pot face ce vreau cu ei. Aşa a zis tata.
Deci zici că fata e nevinovată?
Da, e nevinovată.
Bine. Atunci nu vă mai deranjăm.
Îi dorim familiei Jonsson un Crăciun fericit.
Crăciun fericit!
- Tu... - Tyko, înainte să zici ceva...
Karl-Bertil are dreptate.
Face ce vrea cu banii lui. Chiar tu ai spus asta.
Ce vrea?
Hai vino lângă şemineu! Îţi aduc imediat papucii.
- Şi... - Şi un whiskey fierbinte.
- Tinere, du-te imediat în camera ta! - Fierbinte...
Karl-Bertil...
- Fata asta... - Nu o cunosc.
Nu sunt proastă, Karl-Bertil.
Ascultă-mă!
Ai un suflet mare, Karl-Bertil, dar tatăl tău are dreptate.
Lumea profită de oamenii buni.
A fost primul portmoneu al tatălui tău şi are valoare sentimentală.
E ceva ce nu se poate măsura în bani.
- Dar îl pot lua înapoi. - Din cartierele sărace?
Nici vorbă!
E frumoasă... Pentru o maşină...
Mersi!
- Bună ziua! - Bună ziua!
Vreau să cumpăr medicamentul ăsta.
3,50. Vai, ce portofel frumos!
E al bunicii mele.
Bunica îl adoră pe Robin Hood!
Şi eu...
Am numărat toate săpunurile. Nu aţi luat nici unul, da?
Bine, am înţeles...
Şi să împachetaţi frumos...
- A venit! - Ea e!
Poştăriţa!
Linişte! Dacă nu tăceţi, nu primiţi nimic!
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Crăciun fericit, fetelor! - Crăciun fericit!
Să vedem...
Începem cu Tuija.
- Susanna. - Ura!
Inga.
- Kylliki. - Ura!
- Şi Ritva. - E de la mami!
Lisa.
Hanna.
"A venit în vizită o doamnă simpatică..."
Nu cred, pisica mea a făcut pui!
Nu te mai holba aşa!
Ştii ce se întâmplă dacă nu primeşti deloc scrisori, nu?
O să fii dată spre adopţie.
Ce înseamnă "adopţie"?
Adică primeşti o mamă nouă.
- Dar eu o vreau pe mama mea! - Sigur o să fie mai bună alta.
Da, mai bună decât cea veche.
- Eu am primit două scrisori. - Chiar?
Ce-a durat atât? Dă să văd ce-ai adus! Pune-le aici!
Cam puţine...
Da... Ia să văd ce ai prin buzunare!
Arată-mi ce ai în buzunare, Vera! Haide!
Scoate ce ai în buzunare!
Sirop? Bun.
- E pentru Esther. - Ştiu.
- Vreau să i-l dau eu. - Nu, nu!
Dar de unde ai avut bani pentru astea?
Vera, răspunde la-ntrebare!
Esther...
Nici azi n-am primit scrisoare.
Vino cu mine!
- Vrei să vezi o scrisoare de la mama? - Dar n-am primit...
Nu ne trebuie una nouă. Cele vechi ce au?
Să vedem... Uite!
"Fetele mele dragi..."
"Îmi pare rău că nu v-am mai scris de mult,"
"dar am avut multe pe cap."
"Am făcut cerere de paşaport, ca să vin la voi."
"Trenurile merg încă,"
"iar luna trecută au plecat destul de mulţi."
"Mama"
- Opreşte aici! - Aici?
Trebuie să cumpăr un cadou.
Ştii ce a zis mama. Trebuie să te duc direct acasă.
Nu voiam să zic, dar... E pentru tine cadoul.
Hai că facem o excepţie, n-are nimic!
- Dacă se întâmplă ceva... - Dau un pumn în faţă, ştiu.
Bravo!
Salut!
Salut...
Salut, Esther! E surioara mea...
Eu am ieşit să mă plimb.
- Deci nu ai venit după portofel? - Nu...
- Numele meu e Karl-Bertil. - Vera.
Vera, trebuie să te rog să-mi dai totuşi ceva înapoi.
- Eram sigură! Ai venit după portofel. - Nu, vreau benzile desenate.
Mi se pare ciudat că Robin Hood e eroul tău.
El fură de la bogaţi şi dă la săraci.
Cum adică?
Tu faci exact invers.
Fură de la bogaţi şi dă la săraci...
O tânără mamă singură, evacuată din casă...
Deschide uşa!
Lamentaţiile unui tată beat şi singur...
Ce te holbezi aşa?
Deschide uşa!
Patul de gheaţă al unui om fără adăpost...
Şi constatarea rapidă a unei tinere prostituate că "e prea tânăr".
Era aproape Crăciunul.
Uite-l pe Lagerståhl, cel cu fabrica de dulceaţă.
Mă duc să intru-n vorbă cu el.
- Stai aşa! Stai pe loc! - Ce e?
O să ne faci de râs, Tyko.
Ce s-a mai întâmplat?
Am scame pe sacou?
Am cărarea strâmbă? Put a transpiraţie?
Mai rău! Uită-te în jos!
Vai de mine! Mă duc repede să mă încalţ.
Prea târziu! Domnul şi doamna Bergdahl...
Parchetul e din stejar afumat?
Tavanul e din lemn de nuc.
Eu întrebam de podea...
Nu este afumat...
Iată-l pe Karl-Bertil!
Trebuie să mă "escuz".
E o mare bucurie când apar oameni noi în domeniul binefacerii.
Ai auzit de Gala Poliomielitei?
Poliomielitei? Frumos!
Ce ţi-am zis eu...
Sper că ai o scuză bună!
- Beata! - Portofelul?
Bună seara! Eu sunt doamna Hedqvist.
Copiii mei au venit să vă colinde. Aici e reşedinţa Jonsson, nu?
Da, da! Desigur!
Doar vă rog, dnă Hedqvist, să duceţi copiii în partea cealaltă.
Intrarea spre bucătărie e mai practică.
Sigur că da. Haideţi!
- Minunat! - Intrăm prin bucătărie...
N-am mai auzit aşa ceva. Cică e mai practic...
E cel mai frumos cor pe care l-am auzit
de când mergeam la şcoala de duminică.
Ce frumos! Mai luaţi nişte glögg!
Da! Sau ceva mai tare.
Nu-i aşa?
Vera?
- Staţi puţin! - Da?
- A fost tare frumos! - Mulţumesc.
Am văzut că o fetiţă nu se simţea prea bine.
Da, Esther.
Încerc să-i mai reduc din simptome, dar medicamentele sunt cam scumpe.
Eu sunt doctor. Dacă pot să vă ajut cumva...
Eu şi soţia mea avem o vilă la ieşirea din oraş.
Fetiţa are nevoie de aer curat.
Mă tem că nu e atât de uşor s-o trimitem pe Esther la ţară.
Mă gândeam la o soluţie permanentă.
Noi nu avem copii, iar asta ne întristează.
Am auzit şi că nu vă mai permiteţi clădirea în care sunteţi.
Dacă aveţi nevoie de bani pentru asta, vă ofer fără probleme.
Ştiu că multor copii le-ar fi mai bine în altă parte,
dar să ştiţi că există totuşi legi şi reguli.
Nu mă îndoiesc de asta...
Copiii nu sunt o marfă.
Pentru Esther şi ceilalţi copii...
La vânat de fazani... Sigur putem să ne facem loc în agendă.
Nu, bărbaţii se duc la vânătoare. Noi, femeile, vizităm muzee.
Şi asta ar fi interesant, da...
Ar fi tare frumos la vânătoare, da...
Karl-Bertil? A venit, în sfârşit!
Almanahul de anul acesta.
E lista cu cei mai bogaţi oameni din ţară.
Uită-te la pagina 3... Vezi ceva interesant?
Beata! Nu uita de feţele de masă!
Vezi cine a urcat 18 locuri de anul trecut?
- Bine. - Bine?! E fenomenal!
- Tyko? - Nu aveam nimic când am început.
Nu, Tyko. Iar te uiţi cât ai câştigat? Nu ţi-e ruşine?
Ce faci, scumpete? Nu arăţi prea bine.
Măi să fie, încă puţin şi-i ajungem pe Bergdahli.
Ce scrie?
Deci putem sta mai mult în Antibes?
- Nici chiar aşa... - Vai, ce bogaţi sunt!
De ani de zile e pe poziţia asta.
Ba nu, anul trecut era mai sus, ştiu sigur.
Robin Hood!
- Ce cauţi aici? - Am venit să te ajut.
O să furi de la bogaţi şi o să dai la săraci?
E plină casa cu de toate!
Uiţi cel mai important lucru.
Care?
S-o salvezi pe Marion. Tu o să furi de la bogaţi şi o să dai la săraci.
Eu? Nu, nu pot face asta.
Karl-Bertil, trebuie să-ţi faci datoria în viaţă.
Se ivesc zorile. Trebuie să mă întorc la Sherwood.
- Aveţi scări? - Dar mai am câteva întrebări.
Dacă chiar vrei să ajuţi săracii,
e mai eficient un sistem de taxare progresivă.
Dar asta nu-i aşa palpitant ca-n film.
Exact! Prinzi repede, băiete!
Nu fac gălăgie, promit.
Să furi de la bogaţi şi să dai la săraci...
Crevetele şi-a cumpărat pantaloni noi.
Ce?
Vai, ce pălărie ciudată!
E a lui tanti Märta, a uitat-o aici. Dă-mi-o!
Mon Dieu!
Karl-Bertil,
poţi să trimiţi prin poştă cadoul mătuşii Märta?
Nu am voie.
Dar plătesc eu timbrul.
Nu păcălim lumea...
Unde o fi almanahul meu?
- Pa! - Distracţie plăcută la poştă!
L-ai luat pe cel ales de mine?
Pune-l în colţ, o să arate bine acolo.
Noaptea, în mintea lui Karl-Bertil a încolţit un plan.
A luat o hotărâre.
Dacă Robin poate, atunci poate şi Karl-Bertil. Când a început sortarea,
lui Karl-Bertil i-a atras atenţia un titlu.
Când scria "strungar", "asistentă" sau "muncitor pe şantier",
le punea în coşul de trimis.
"Director de birou", "pădurar" sau "manager general"
ajungeau într-o sacoşă specială...
Hi!
- Iar e Crăciunul? - Da.
Ce faci? Avem pauză de masă.
Eu nu vin.
E mai important să terminăm la timp.
Eşti prost făcut grămadă.
Sunt cu ochii pe tine!
Când rămânea singur, Karl-Bertil scotea almanahul
şi verifica adresele.
Cei cu un venit anual mai mare de 50.000 de coroane ajungeau în sacoşă.
Coletele celor are câştigau mai puţin erau trimise în mod standard.
Unul era adresat tatălui lui.
Dar când ai un ideal, nu te laşi copleşit de emoţii.
Fără excepţii. Toţi în aceeaşi oală!
- Salut! - Salut!
Gata cu joaca! E timpul să facem baie.
Ce frumos e!
Dacă nu are steluţă în vârf, atunci nu e brad de Crăciun...
- Ai dreptate... - Toată lumea, la baie!
Când se umplea sacoşa specială,
Karl-Bertil şi-o trimitea acasă.
Inspecţie neanunţată.
- Dar... - Oskar?
"Comerciant Dahlén."
"Directorul Bergdahl."
"Pădurar..." Nu înţeleg care-i criteriul.
Mă gândeam că totuşi e Crăciunul.
Cei mai importanţi oameni trebuie să primească mai repede coletele.
Aşa că m-am gândit să le livrez eu.
Cât de frumos ai spus!
Extraordinar de frumos!
E prima mea zi aici.
- O să te descurci. - Am emoţii...
Punem două?
Nu mai ştiu ce să-i fac.
Dar ne-aţi promis că facem baie!
Ştiu, dar... Treceţi înăuntru!
Băgaţi-vă în pat, la căldură! Mă ocup eu.
Domnul director poate să-şi reia poziţia, vă rog?
Da, desigur...
Am primit ultimul bilanţ înainte de Crăciun.
Vă rog să vă uitaţi.
Nu pot să cred! E un record!
Datorită noii jucării, Scărilă. Are un succes fantastic.
Da... Cum îmi vin ideile astea nu ştiu!
Tyko!
Vă sună doamna Hedqvist, a spus că e urgent.
Să aştepte. Trebuie să sărbătorim. Noroc, Berntsson!
Bine, mulţumesc.
Ce-au zis? Vin să-l repare?
Ce? Da, da, se rezolvă.
Mergeţi, că vin şi eu.
Domnul doctor Wentzel?
- I-ar plăcea nepotului meu. - Iar preţul e foarte bun! Un chilipir!
Da. Du-te să te joci!
- Ia te uită! - Poate coborî scările!
Da, cred c-o să-i cumpăr şi eu Lisei.
Să nu uităm să luăm nişte şuncă...
- O clipă, domnule. - Care-i problema?
Fiţi amabil şi intraţi înapoi, vă rog.
- Despre ce-i vorba? - Despre asta.
Domniţă, eu sunt domnul director Tyko Jonsson.
Magazinul ăsta e al meu!
- Pot să vă ajut... - Da, păi...
Avem aici un hoţ care pretinde că magazinul e al lui.
Dar aşa este...
Te referi la prima parte sau la a doua?
La a doua...
Crăciun fericit... sper să n-ai!
- Ruben! - Da?
Karl-Bertil?
Crăciun fericit!
Băieţelul meu drag...
Să vezi ce ciudat...
A venit un sac întreg de pachete pentru tine.
Serios?
A, da...
Sunt lucruri pe care trebuie să le sortez. E ca o temă pentru acasă.
Doar nu lucrezi în Ajunul Crăciunului!
În viaţă trebuie să-ţi faci datoria, mamă.
O muncă bine făcută îţi conferă satisfacţie interioară
şi este fundaţia pe care se dezvoltă o societate.
Incredibil...
Crăciun fericit
de la un binefăcător anonim
Karl-Bertil!
Să vedem...
Îţi doresc un Crăciun fericit de excepţie, băiatul meu cuminte!
Vrei să miroşi glöggul?
Tyko?
Te aşteptăm să contribui şi tu.
Cât de frumos este!
Nu-i aşa?
- Uite ce-am primit! - Serios? Scrisoare de la mama!
"Razele mele de soare,"
"Îmi pare rău că nu v-am mai scris. Mi-e tare dor de voi."
"În curând ne vom revedea şi vom fi din nou o familie."
Ninge, ninge
Ninge uşor
Ninge, ninge
Ninge uşor şi blând
Învăluie
Tot oraşul
Cu o pătură de nea
Ninge uşor
Ninge, ninge
Ninge lin
Ninge, ninge
Şi lumea-ntreagă o acoperă
Ne ocroteşte de tot ce-i rău
Ninge
Suntem acasă, în căminul nostru
Şi apoi am întrebat: "Avem aşa ceva? Avem?"
La care ea a zis: "O clipă, dle director."
"Avem, Berntsson?", zic eu. "Avem sau nu?"
"Staţi puţin!", zice ea.
Iar după ce s-a aşezat, am mai întrebat-o odată: "Avem?"
"Cum să n-avem?", zice ea. "Avem pentru toată lumea."
Vai de mine...
Cabana lui Anders Persson străluceşte
Toate lumânările-s aprinse
- Ce privelişte... - ... minunată să priveşti...
Toate lumânările-s aprinse
Ce privelişte minunată să priveşti
Toate lumânările-s aprinse
Cabana lui Anders Persson străluceşte
Toate lumânările-s aprinse
Cabana lui Anders Persson străluceşte
Toate lumânările-s aprinse...
Ce frig e...
Tot timpul mi-e frig.
Dragi copii, Crăciunul e încă aici.
Da. Şi chiar dacă nu avem bani,
nu există Crăciun fără cadouri.
Chiar şi un con de brad poate fi un cadou frumos.
Intră!
- Crăciun fericit, tuturor! - Crăciun fericit!
V-am adus cadouri de Crăciun.
Haideţi, luaţi!
Toate sunt pentru voi.
- Aţi venit repede. - Am adus medicamente.
Ia uite, portocale!
- Bine. - Asta-i pentru tine. Crăciun fericit!
N-am văzut în viaţa mea atâtea cadouri de Crăciun!
Am auzit că doamna Hedqvist va veni la balul caritabil.
Eu şi soţia mea am vrea să rezolvăm cât mai curând chestiunea cu Esther.
Poate că vom face asta acolo.
Nu ar fi cel mai uşor aşa?
Asta-i tot. Crăciun fericit, tuturor!
- Crăciun fericit! - Mulţumim mult!
Ia uite ce frumos e!
Care-i faza? De ce i-a adus medicamente lui Esther?
E doctor şi e un om generos.
Şi doamna de ce i-a dat un cadou de Crăciun?
Ştii ceva?
O dai pe Esther spre adopţie?
Scumpă Vera...
Situaţia e dificilă pentru toată lumea acum.
Trebuie să strângem din dinţi şi să tragem tare.
Esther este bolnavă. Trebuie să aibă cineva grijă de ea.
- Am eu grijă de ea! - Dar tu eşti copil.
Vera, ştii foarte bine
că mama voastră nu v-a mai scris de luni bune.
Şi cred că înţelegi ce ar putea însemna asta.
Sora ta va trăi într-o familie care va avea grijă de ea!
O să fie nefericită! Eu o să fiu nefericită!
Tu eşti cea care minte.
Ia uite ce-am găsit! O scrisoare cică de la mama voastră, dar nu e de la ea.
E scrisul tău.
Am scris-o ca s-o fac fericită pe Esther.
Cum să faci aşa ceva? Să-ţi fie ruşine!
Diseară trebuie să-ţi iei adio de la sora ta.
Protecţia Copilului?
Da, sunt doamna Hedqvist.
Vreau să raportez mai multe furturi.
Aşa...
E vorba despre o fată.
Vera.
Mă scuzaţi, dar trebuie să mă ocup de colete.
Bietul de tine! Te pot conduce eu cu maşina.
Nici vorbă, Tyko. Ai băut glögg.
Bine... Atunci ia 10 coroane pentru taxi.
- Mulţumesc, tată. - Cu plăcere, băiatul meu harnic.
Duceţi-mă în mahala!
Aveţi copii acasă?
Ce?
Ia coletul ăsta şi du-l acasă la familia ta.
Crăciun fericit!
Karl-Bertil a adus puţină lumină în partea întunecată a societăţii,
prin bunătate şi mărinimie.
- Crăciun fericit! - Ce?
Le-a oferit cadouri oamenilor străzii.
Crăciun fericit de la un binefăcător anonim!
A stat de vorbă cu oameni bătrâni.
Le-a alinat pe mamele triste.
- Crăciun fericit! - Şi a vizitat familiile sărace.
Iar bate la uşă nebunul ăla! Tocmai în Ajun!
Îi arăt eu lui!
Zi-i că dacă-l mai prind pe-aici...
Crăciun fericit!
Ce ţi-am spus eu şi ce faci tu?
Crăciun fericit de la un binefăcător anonim!
Moş Crăciun!
Karl-Bertil a înmânat ultimele pachete
oamenilor săraci din taverne.
Crăciun fericit!
Au venit de la Protecţia Copilului!
Au zis că ai furat.
- Or să te ducă la şcoala de corecţie. - Vera, vii puţin?
E descuiată uşa din spate.
- Dar... - Vera!
Hai, fugi!
- Unde e? - Să cântăm!
Vulpiţa alunecă pe gheaţă
- Vera! - Poftim!
Stai pe loc, Vera! N-auzi? Stai, am zis!
Cred că pe-aici a luat-o.
Pe acolo!
Crăciun fericit!
Ce ziceţi? Desfacem şi ultimul cadou?
Da... Oare ce să fie acolo?
Bun...
În această cutie se găseşte foarte mult spaţiu de film.
Ia priviţi! Nu-i aşa că e frumoasă?
Nu cred! Un televizor!
- TV! - Televizor!
Eşti fericit?
Da!
Reşedinţa Jonsson.
Tanti Märta! Crăciun fericit!
Poftim?
Un platou din porţelan pictat manual? Nu...
Cu motiv floral? Nu, n-am primit.
Da... Aşa să faci.
Da... Da... Minunat. Crăciun fericit!
Alo?
Tyko? Tanti Märta ne-a trimis un platou din porţelan pictat manual.
Slavă Domnului că nu l-am primit!
- Da... - Taci, că mă uit la televizor!
Mi-a închis telefonul în nas.
A zis că-l sună pe directorul general al Poştei Regale.
Bietul de el... Cred că şi el se uită la televizor.
- Nu-i ciudat totuşi că... - Linişte!
Mie tot mi se pare ciudat că a dispărut aşa.
Crezi că poţi afla ceva, Karl-Bertil? Tu lucrezi la poştă.
Pentru o fracţiune de secundă, Karl-Bertil a avut o criză interioară.
S-o mintă pe mama în Ajunul Crăciunului? Nu se poate!
Să spună adevărul, aşa cum se cuvine? Da...
Eu am...
Am pus eu deoparte cadoul şi i l-am dat unui om sărac.
Ce-ai zis c-ai făcut?
I-am dat unui om sărac platoul de porţelan de la mătuşa.
Ai înnebunit de tot?
Am mai luat câteva colete de la oameni bogaţi
şi le-am dat săracilor.
Vai...
Am crescut un comunist!
Tată, tocmai ai spus că nu voiai platoul de la mătuşa.
Nu contează ce-am zis! Era platoul meu!
Tyko Jonsson se număra printre cei care credeau
că oamenii care dau ceva gratis sunt toţi comunişti.
De la cine ai mai furat în afară de mine?!
I-am subliniat în almanah.
HK Bergdahl!
Tu-ţi dai seama ce-ai făcut?!
- Poţi să faci puşcărie! - Sunt pregătit să-mi accept pedeapsa.
Le-am făcut o bucurie oamenilor nevoiaşi
care nu deţin un magazin universal.
Mâine vii cu mine
la toţi cei de la care ai furat şi-ţi ceri scuze!
Treci în camera ta! Nu o să vezi cum se termină filmul!
- Ce ne facem, Tyko? - Taci!
Haide...
Karl-Bertil citise deja în ziar cum se termină filmul.
Mulţumit, a închis ochii şi a visat la faptele de eroism ale lui Robin Hood.
La castel!
Să ne oprim o clipă şi să ne punem câteva întrebări.
Oare inima de piatră a tatălui lui Karl-Bertil nu s-ar fi înmuiat pe loc
dacă ar fi văzut cu ochii lui bucuria
pe care o răspândise fiul său în straturile de jos ale societăţii?
Dacă ar fi văzut-o pe prostituata Beda Larsson
cum a strâns în braţe cravata de mătase în noaptea de Crăciun,
oare nu s-ar fi înduioşat?
Oare nu şi-ar fi înfrânat furia
dacă ar fi văzut cum în casa şomerului Harald Ljungström,
fiul său se joacă
cu cele şase inele japoneze din lemn de păr, pentru şerveţele?
Cum ar mai fi putut fi indignat
văzând-o pe văduva singură Lisbeth Blomkvist cum a deschis cadoul
şi, cu lacrimi în ochi,
ar fi privit cu nostalgie aftershaveul Aqua Vera?
Sunt întrebări fără răspuns.
Putem doar să credem că este posibil ca notele melodioase
ale trompetei de jucărie a fostului dogar Ernst Haraldsson,
dacă ar fi ajuns la urechile lui Tyko Jonsson,
poate că nu ar mai fi adormit nervos în noaptea de Crăciun,
în faţa televizorului.
Bună seara! Scuze de deranj în Ajun de Crăciun,
dar mă tem că este o chestiune urgentă.
Am prins-o iar pe fata asta, care ne-a spus că lucrează la voi.
Aşa este. Bine ai venit, Vera!
Poate să-mi confirme şi un adult?
Sigur. Duceţi-o pe la intrarea din spate.
Acum trebuie să salvăm fata!
Punem o capcană în pădure...
Apoi legăm o funie de un copac, iar Friar Tuck...
- Prea multă vorbărie. - Pot să... Stai!
Bună seara! Am adus o fată care pretinde că lucrează pentru dv.
Foarte bine aţi făcut.
Bine. O lăsăm aici... Şi plecăm.
La revedere! Pe curând!
Au revoir, et à la pro...
Ce rochie frumoasă ai...
Trebuia să cumpărăm salm.
Ce se întâmplă aici? Ieşi să te văd!
Crăciun fericit! Totul este în regulă. Am eu grijă de ea.
- Bine. - La revedere!
M-a mai prins şi pe mine poliţia câteodată...
Ţi-e foame?
Îţi aduc ceva.
Astea sunt porţelanurile pentru atunci când vine regele în vizită.
Nu a venit niciodată, dar tata zice că trebuie să fii pregătit.
Băiatul meu e un hoţ!
Un hoţ...
- Poftim. - Mersi!
Esther pleacă mâine.
Ştiu...
I-am auzit când vorbeau.
Mulţumesc că m-ai primit.
N-ai pentru ce...
Ştii...
Nu războiul a fost cel mai rău.
- Cel mai rău a fost să nu ştim... - Ce?
Cel mai rău a fost să nu ştim dacă vom fi bineveniţi.
Aşa că îţi mulţumesc că m-ai primit!
Pot să stau aici sau se supără mama şi tatăl tău?
Nu cred că se pot supăra mai tare,
aşa că da.
Bună dimineaţa! Ce faci?
Mă uit la poze.
- Vrei să vezi? - Da, mi-ar plăcea.
Ea e Esther făcând baie. Adoră să facă baie.
Frumos!
Acolo ce e?
- Scrisori de la mama. - Pot să văd?
Ce să vezi?
Am mai văzut plicuri din astea, cu fluturaşi pe ele.
Unde le-ai văzut?
La poştă, acum câteva zile.
Poftim?
Înseamnă că e o scrisoare de la mama!
... fiindcă era din neamul lui David...
S-a trezit Karl-Bertil? Trebuie să plecăm în curând.
Lasă-l să doarmă, Tyko. E ziua de Crăciun.
Nici măcar mesajul vesel de Crăciun de la radio
despre pace pe Pământ şi bunăvoinţă între oameni
nu îi schimba starea lui Tyko Jonsson.
Karl Bertil!
Trezirea!
Marianne!
Şi o să ai grădină şi loc de joacă, şi menajeră.
Ştii ce-i aia o menajeră?
Cineva care o să-ţi pregătească micul dejun.
Stai aşa! Şi trebuie să te îmbrăcăm frumos.
O să ai o viaţă frumoasă...
Şi o să scapi de tusea asta nesuferită.
Mai ţii minte scrisoarea pe care ai luat-o de la Löwenhjelm?
Am aruncat-o.
- Ce-i cu ea? - Ai aruncat-o?
Păi nu se mai putea citi adresa. Ce mai contează?
Staţi aşa... Cred c-am pus-o în teancul de trimis.
De unde ştiai unde stau?
- Dar a zis c-a aruncat-o. - Da.
Dar conform paragrafului 4, secţiunea 8 din lege,
toată corespondenţa returnată trebuie păstrată o săptămână. Hai!
Aici sunt toate scrisorile şi coletele rătăcite?
N-avem timp, sunt prea multe scrisori.
Dar mulţumesc... binefăcătorule anonim.
Am vrut să fac o bucurie oamenilor.
Închide uşa!
N-aţi început încă?
Am zis să vă ajut...
Frumos din partea ta, dar nu prea avem timp.
Păi am adus şi nişte prieteni.
E un plic cu doi fluturaşi.
Mulţumesc pentru cadoul de Crăciun.
Dar trebuie să-ţi maschezi mai bine vocea.
O, ce delicios!
O, ce delicios...
Iar tacâmurile se lasă jos la ora 4, semn că am terminat de mâncat.
- Amândouă la ora 4, Tyko. - Amândouă...
- Asta e eticheta, Tyko. - Eticheta...
Am căutat peste tot...
Nici urmă de Karl-Bertil.
S-a evaporat... ca să zic aşa.
- Dacă e la poştă? - N-are ce să caute la poştă!
Dacă vrei să vezi un loc închis,
te duci la poştă în ziua de Crăciun.
S-o fi retras undeva, să se gândească la ce-a făcut.
Eu am nişte cunoscuţi în poliţie...
Nu te ambala aşa! Poliţia... Doar nu căutăm un infractor.
Dar tu aşa îl consideri pe Karl-Bertil. Chiar tu ai spus-o, Tyko.
Aşa o fi, dar un Jonsson iese singur din belele în care intră.
Cât e ceasul pe farfuria ta?
Asta o fi?
Da, e scrisoarea de la mama! Asta e! Am găsit-o!
Intră!
Ai venit mult mai devreme.
Credeam c-o să-ţi ia măcar două zile să-ţi revii în fire.
N-are rost să fugi, Vera. Credeam că ai înţeles asta până acum.
Ce-i cu tine?
Ai mai scris o scrisoare?
- E de la mama! - Şi de ce n-ai deschis-o?
E pentru tine.
Ce zice?
- Ce a scris? - A scris că...
- Ce faci?! - Nu! Nu, Vera!
Lasă-mă!
Ce-ai făcut?!
Eu vă vreau numai binele!
Iar cel mai bine pentru tine şi sora ta e să aveţi un cămin nou!
Deschide uşa! Lasă-mă să ies!
Karl-Bertil...
Vino!
Mergem fără Karl-Bertil.
Chiar putem face asta?
Cum să nu mergem la gală?!
Unde naiba s-o fi dus băiatul ăsta?
A venit.
- Da... - Copilaşul meu!
Unde-ai fost? Ne-am făcut griji pentru tine!
Karl-Bertil! Ce rânjeşti aşa?
O să primeşti o medalie. E de bine.
Da, dar mâine o să vezi tu...
Dle director Jonsson, priviţi încoace! O poză pentru ziar!
Dle director Jonsson, uitaţi-vă la mine!
Ce plăcere!
- Felicitări pentru medalie! - Mulţumesc.
Nu vreau să spun prea multe,
dar cred că şi noi vom primi un mic premiu diseară.
Minunat!
- O seară frumoasă! - Mulţumim.
Doamnelor şi domnilor, bun venit...
Ce haios!
Să vă zic de asistent şomeră? Hai că nu-i aşa important!
PREMIUL I
Domnul director Tyko Jonsson.
Bravo, Tyko!
Doamna Hedqvist!
O să fie bine, o să vezi.
Ce...
Lasă-mă să trec!
Ce faci?
Esther, vino!
Dă-te la o parte!
Ce naiba l-a apucat pe băiat?
Ce faci, Karl-Bertil?
Vino şi stai jos!
Mă scuzaţi că vă întrerup, pare că vă distraţi de minune.
Numele meu e Vera, iar fetiţa asta e surioara mea, Esther.
Vreau să vă spun tuturor
că doamna Hedqvist comite o infracţiune în acest moment.
Vreau să-mi cer scuze în numele copiilor mei săraci.
Adeseori sunt nevoiţi să treacă prin aşa chinuri,
că îşi pierd minţile.
Eu nu mi-am pierdut minţile!
Atât a mai rămas dintr-o scrisoare... de la mama mea.
Scrie că e în viaţă şi că ne va lua înapoi acasă curând.
Iar tu ai aruncat-o în foc!
De unde ştii că asta scrie? De unde ştii? Zi!
Pentru că e aici.
Mami! Ai venit!
Ce dor mi-a fost de tine!
O scrisoare chiar poate salva o viaţă.
Mă lăsaţi puţin, vă rog?
Vreau să vă mulţumesc tuturor pentru această seară minunată.
Au fost spectacole elegante, realizate de cei mai pricepuţi artişti.
S-au ambalat motoare de maşini scumpe,
iar domnul director Jonsson a primit o medalie.
Am primit aplauze cu căldură, mulţumiri şi cuvinte frumoase.
Dar ştiţi ceva?
Copiii mei nu se satură la masă cu un "mulţumesc".
Nu pot mânca aplauze la prânz.
Nu pot supravieţui doar cu recunoştinţă şi respect.
Voi credeţi că fac o treabă bună, dar nu vreţi să donaţi bani.
Numai o dată pe an faceţi asta,
în cadrul acestui spectacol grotesc.
De ce trebuie să danseze cineva în costum de banană
ca nişte copii săraci să mănânce o masă caldă pe zi?
De ce nu puteţi dona şi atât?
Sper că v-a plăcut desertul.
Mulţumesc.
Îmi pare tare rău...
Mergem la garderobă, ca să nu aşteptăm apoi la rând?
M-am mai gândit şi...
Ai vrea să mergem la film sâmbătă?
La "The Red Stagecoach".
- Ruben! - Da?
- Adu maşina în faţă! - Sigur.
Îmi pare rău, dar trebuie să fac asta.
În a doua zi de Crăciun Tyko a luat almanahul şi pe fiul său
şi au pornit într-un pelerinaj la oamenii
cu un venit anual mai mare de 50.000 de coroane.
Acum, cei care fuseseră jefuiţi, îşi primeau bunurile înapoi.
Putem vorbi cu domnul director? E despre un cadou de Crăciun.
Bună ziua...
domnule director Bergdahl.
Aşa se face că băiatul meu...
i-a donat unul dintre cadourile dv. de Crăciun...
unui om sărac.
Ar trebui să-mi cer scuze,
dar dv. sunteţi bogat şi fericit şi fără cadoul acela.
Aşa că am vrut să le fac o bucurie de Crăciun
celor de la marginea societăţii.
Măi să fie,
n-am auzit ceva mai frumos de la prima împărtăşanie!
Vrei o smochină?
O fi fost reprezentarea în chibrituri a cetăţii Boden, de la unchiul Artur.
A sunat ieri şi a întrebat de ea.
Sper că era frumoasă...
că eu aşa i-am spus.
Aşa spunem mereu când ne sună.
Nu e ca şi cum putem ţine pasul cu toate prostiile primite de la rude.
Mulţumesc, băiete, că ne-ai scăpat de cetatea Boden.
La revedere!
Turul de scuze al lui Karl-Bertil s-a transformat într-un triumf total.
Oriunde mergea, era privit ca un erou.
Iar bucuria familiilor
lipsite de puloverele din lână şi prespapierurile de lux,
care au ajuns la cei săraci, era fără margini.
Privirea ruşinată a lui Tyko Jonsson,
din cauza purtării fiului său,
s-a transformat într-un zâmbet plin de mândrie.
Nu cred că sunt eu cel mai în măsură
să propun asta...
Dar totuşi cred că
atmosfera de aici ar putea fi îmbunătăţită
cu patru închinări de pahar pentru fiul meu, Karl-Bertil!
Trăiască!
Trăiască! Trăiască! Trăiască! Trăiască!
Când au ajuns acasă, soarele apusese deja.
Farurile maşinii au luminat ultimele clipe din a doua zi de Crăciun.
Atenţie, toată lumea.
- Da. - Da.
Karl-Bertil...
Tu eşti...
un om bun şi mărinimos.
Vreau să-ţi ofer asta.
Ce frumos!
Ştii...
Vreau mai degrabă să văd filmul acela nou, "Pe aripile vântului".
Trăiască Karl-Bertil!
Trăiască! Noroc!
Oamenii ăştia...
se cred aşa de rafinaţi... Dar sunt goi pe dinăuntru!
Beata!
Fă-ne, te rog, o poză, să ne amintim acest moment!
Da... La folie des pouleron est froide.
Ce-a zis?
A zis că puloverul afidei e rece.
Dar cred că voia să spună să zâmbim.
Ce Crăciun binecuvântat!
... zise mama lui Karl-Bertil, cu o privire religioasă.
Fiindcă, aşa cum spuneam, povestea s-a întâmplat
pe vremea când Crăciunul era sărbătorit
în cinstea naşterii lui Hristos.
Aşa se încheie povestea de Crăciun a lui Karl-Bertil Jonsson.
- Mai spune-ne! - Nu mai e nimic de spus. E gata.
Dar străbunicul de ce nu ne povesteşte niciodată?
Fiindcă m-am săturat de povestea asta
pe care Vera o tot spune de Crăciun, de 45 de ani!
Nu aveţi telefoane mobile în care să vă uitaţi?
Sau să descărcaţi aplicaţii.
Nu-i încuraja pe copii cu mobilele!
E periculos să descarci aplicaţii.
Totul pare periculos în zilele noastre.
Dar şi să nu faci nimic e periculos. N-aţi ascultat atent?
E gata masa de prânz.
- Hai să încheiem povestea! - Sigur...
- Aşa! - Hai să ne plimbăm puţin!
Stai să pun cheile aici.
Ia te uită...
Am găsit ăsta.
- Îl vrei? - Karl-Bertil! Eşti un dulce!
- E frumos. - Mulţumesc. Lasă-l acolo.
Îl scoatem când ne întoarcem.
Bine.
- Doamne... - Hai să mergem!
- Te descurci? - Da.
M-am gândit la ceva.
E destul de improbabil ca toate astea să se fi întâmplat.
Dar e plăcut să ştii că a fost adevărat,
nu doar probabil. Nu-i aşa?
Karl-Bertil, te rog să mai zici o dată.
- Da... - Crăciun fericit!
- Da... - Ia-o de la capăt!
E destul de improbabil ca toate astea să se fi întâmplat.
Şi chiar dacă a fost posibil,
tot nu poţi fi cu adevărat sigur.
Şi atunci e plăcut să ştii că s-a întâmplat cu adevărat,
nu doar că e posibil să se fi întâmplat.
FAST TITLES MEDIA