SERIÁL NETFLIX
Dobré ráno, princezno.
Pusť mě!
- Co se to děje? - Ticho!
Přestaň!
Vstávej, parchante.
Chyť ho.
Co se děje?
Nemluvit.
Vítejte na přijímacím ceremoniálu, prváci.
Svlékni se!
O NĚKOLIK HODIN DŘÍVE
- Jano, zlato. - Mami!
Musíš si vybrat fotku na obálku časopisu.
Tuhle nebo tuhle?
Jsou úplně stejný.
Tuhle.
Už nechci být v časopisech. Jdu na…
Seriózní školu dělat seriózní hudbu
a všichni tě budou brát strašně seriózně.
Nech toho, mami!
Vím, že se chceš otočit zády ke všemu, co jsme dokázaly.
- Nedramatizuj to. - A nastoupit na Elite Way School.
Tak jí nikdo neříká.
Existuje tolik škol a ty si musíš vybrat tuhle.
Mělas to tam těžký jen proto, že ředitel byl tvůj táta.
- Ještě můžeš změnit názor. - Ale já nechci.
Zlato…
Chápu, že si chceš zkusit, jaké to je být normální.
Jen říkám, že se ti to podle mě nebude líbit.
Nikdo nechce být normální.
Já pak přijdu dolů.
Ukliď si pokoj.
Hlásím se vám živě z Mexika, které kdysi bývalo mým domovem.
Nevím, kdy se vrátím do Argentiny,
ale zatím jsem v hlavním městě DF…
Mexiku!
Je to Mexiko, ne DF.
Díky, otče. Ještě nějaký moudra na můj první den?
Napadá mě pár postřehů k tomu, jak ses vymódil.
Furt tě baví dělat překvapenýho, že jsme spolu?
Vídáš mě jednou ročně.
Když mám kliku, zavoláš mi k narozeninám.
Zapomněl jsem jen jednou. Tys to ještě nepustil z hlavy?
Dělej si, co chceš. Klidně si nos…
Děkuju.
…toho lacinýho plyšáka.
Nic z toho není laciný.
Naštěstí jsem nezdědil tvou zálibu v týrání zvířat.
Jestli chceš dědictví, souhlasil jsi, že se přihlásíš na obchodku.
Ty nechápeš, že chci dělat hudbu?
Proto jsem taky přijel. Ne kvůli tobě.
Máš zodpovědnost vůči své rodině.
Vážně? Jako ty ke své?
- Neprovokuj mě, Luko. - Ne, ty neprovokuj mě.
- Jdeme? - Řidič tě odveze.
Já mám schůzku.
PIANISTA OHROMIL BROOKLYNSKÉ PUBLIKUM
Ti snobi chtěli, abych zaparkoval na ulici.
Jen proto, že tě neznají.
Nedochází jim, jakého umělce tady mám.
Jsi si tím jistý?
Vím, že ti dali stipendium. To je super, ale…
Podívej na ty jejich účesy.
Ale jestli chceš být opravdový hudebník,
pořád tě můžeme dostat na konzervatoř.
Máš talent mladýho Mozarta, ne…
- Ne Jasona Beepera. - Justin Bieber.
Jo, toho.
- Nechci být jako Justin Bieber. - To je úleva.
Vím, co dělám. Tahle škola je pro mě perfektní.
Já jen, že tyhle lidi…
nejsou jako my.
- Nechci… - Tati, věř mi.
Mami, nedělej mi ostudu. Nechci tu dělat scény.
Proč musíme jít pěšky takovou dálku, Guillermo?
Dixon. Jmenuju se Dixon, mami.
Když to říkáš.
Proč jsi mě donutil nechat auto o 18 bloků dál?
Říkal jsem ti, ať v něm zůstaneš. Ne snad?
Pozor na pusu, hochu.
Nemůžu nechat svoje dítě jít první den do školy samotné.
- Mami, prosím tě. - Bude se mi stýskat.
- Mně taky. - Řekni to víc nahlas.
Taky se mi bude stýskat, mami.
Bude se mi stýskat.
No tak.
Neplakej.
Prosím.
Proč mě nikdy tak neobejmeš?
- Mami, ne. - No tak.
Ne, vážně.
- Co to je? - Ty se mi hrabeš ve věcech?
Takhle ji odměníme za ty průšvihy?
Zaplatíme jí školu pro boháče?
Mluvil jsem s ředitelem. Ty tvoje kousky ti nebude tolerovat.
- Na tom nezáleží… - Nepostavíš se za mě?
Proč už se netěšíš, že mě budeš mít z krku?
Jedeme.
- Dávej na sebe pozor. - Budu.
Vítejte všichni v nové EWS, dříve známé jako v Elite Way School.
„Vítáme všechny bez rozdílu.“
Co je? Žijeme ve třetí dekádě 21. století.
To jo.
Ano, mami.
Ano, všechno bude dobrý. Budu v pohodě.
Budeš čelit překážkám, které otestují tvou víru.
Jasně.
- Nezapomeň… - Ježíš je v srdci všeho.
Mám tě ráda. Zatím.
Hi. Pardon, chci říct ahoj.
Ty nejsi místní, co?
Ne tak úplně. Naši ano, ale já jsem z Kalifornie.
Nezájem.
Pojď sem.
Poradím ti. Když už jsi tady,
zapomeň, že budeš nová Mia Colucciová.
Není nic trapnějšího než otravní fanoušci.
Mrkni dvakrát, jestli to chápeš.
Není zač, princezno.
Můžeme?
Kohopak tu máme?
Tamhle je. Podívej.
Nekecej. Je to fakt ona?
Kdo ji sem sakra pustil?
Její dědeček býval ředitelem a její otec je Camilo Cohen.
Produkoval v podstatě všechno, co posloucháme.
Asi mu nikdo neřekl, že jeho dcera má všechno, jen ne talent.
Jsi zlá, Lauro.
Gratuluju. Studujete na nejprestižnější internátní škole v Latinské Americe.
Ti z vás, kteří se zajímají o vědu, robotiku nebo obchod,
budou doma tady.
Kancelářský krysy. Bez urážky.
A nejdůležitější je samozřejmě program pro hudebně nadané,
Musical Excellence Program, známý jako MEP.
Proč anglicky?
Anglické výrazy tady máme radši. Všechno pak zní víc sofistikovaně.
Rozbij to, a koupíš nový.
Moc se netěšte.
Stejně jako každý rok
se do měsíce polovina z vás vrátí domů s pláčem.
Takový nevkus.
Něco takovýho nedokáže každý.
Vyprodaný stadiony, zlatý desky.
Tys myslel, že mluvím s tebou?
Promiň.
Je normální sem přijít s představou, že máte úžasný talent,
jen proto, abyste zjistili, že vás sem dostala protekce.
Taky víme, že talent není vždycky to, co prodává.
A že Spotify vyplácí odměny podle počtu přehrání, ne podle kvality.
Ti z vás, kteří se dostanou do programu MEP,
budou hrát na nejdůležitější akci semestru,
Klání kapel.
Finalisté se pak seznámí s největšími osobnostmi v oboru.
Je to zkratka ke slávě.
Dobře si to pódium prohlédněte.
Tady se můžou vaše sny splnit, nebo navždy rozplynout.
Jdeme dál.
Nepřestávej.
Nevšimla jsem si tě.
Můžu ti dělat publikum.
Vím, že jsi zvyklá na pozornost davů, Jano Cohenová Gandíová.
- Ty víš, kdo jsem? - Jasně. Jsem z Puebla, ne z Marsu.
- A jak se jmenuješ? - Esteban.
Dobře. Estebane z Puebla, ne z Marsu,
necháme si ten soukromý koncert na jindy?
Jasně.
Tady najdete kanceláře vedení.
Takže jsi tu novej?
Očividně, jo. Všichni jsme tu noví.
- Jo, jsem novej. - Super.
Jano!
Sebasi.
Páni.
Jano…
- Sebasi… - Co?
Neboj se, lásko. Poslouchej mě.
Jestli chtějí Jabas, tak jim ho dáme.
- Jabas? - Hashtag Jabas. Jana a Sebas.
Někdo napsal, že jsi tu, a Instagram šílí.
- Vážně? - Pojď sem.
Ticho.
- Ne? Fakt? - Ne.
- Díky. - Ticho. Hned!
Vy dva, tohle není noční klub. Přestaňte.
Smrdí tu hormony až do mé kanceláře.
Dobře, už můžete dýchat.
Každý dostal přidělené místo v třílůžkovém pokoji a nesmíte nic měnit.
Večerka je v devět. Přesně v 21:00.
Kdyby někdo z vás neuměl hodiny…
- Mluví rychle. - Moc rychle.
…považujte mě za hranici, kterou nechcete překročit.
Už můžete jít.
- Přijdu za tebou. - Do mýho pokoje?
- Jo. - Ale spolubydlící…
Požádej je o laskavost.
- Já chci být normální… - To jsi.
Promiňte, že ruším.
Pokud očekáváte protekční zacházení,
budu vás muset zklamat.
Mám snad na obličeji akné, znetvořený nos
nebo oči plné slibů a nesplněných snů?
Nemám.
To proto, že nepatřím do vašeho fanclubu, slečno Cohenová.
A taky je mi jedno, že je vaše matka guvernérka, pane Langarico.
Tak nepokoušejte mou trpělivost a běžte do svých pokojů! Hned!
Co to děláte? Nevidíte, že nemám čas?
„Řekla jsem hned.“
- Ahoj. - Jak se vede? Jsem Andi.
- Ahoj, já jsem… - Jana Cohenová Gandíová.
Jsem tvoje největší fanynka.
Jak se máš? Proč mluvím anglicky? Promiň.
Ty neumíš španělsky?
Umím. Jsem z Kalifornie.
- María José. Teda MJ. - Těší mě, MJ.
OD DĚDY
- Víc sis toho nevzal? - Jo. Rád cestuju nalehko.
- Potřebujeme menší písmo na plakáty… - Ahoj, hoši.
Tady bydlíš. Pozdrav.
- To má být vtip? - Ne, nemá.
Tohle není hotel, pane Colucci. Do toho, družte se.
Vy mi nerozumíte.
Můj otec výslovně žádal, abych měl vlastní pokoj.
A já výslovně opakuji, že nejsme hotel
a neděláme žádné výjimky.
- Nelezte mi na nervy. - Už můžete jít.
Na co koukáš?
- Kluci, uniformy! - Ne. To není možný!
Páni!
Všechny vás tady vítám.
Někteří z vás mě už znají.
Pro ty, kdo ne,
jsem Celina Ferrerová, vaše ředitelka.
Těší mě vidět tady tolik nových tváří.
Jsme nadšení.
Díky, Anito.
Povím vám o našem programu pro hudebně nadané.
MEP.
Děti tomu říkají „MEP“.
Díky, Anito.
Jestli jste stoprocentně odhodlaní program zkusit,
musíte se ještě dnes přihlásit na přijímací konkurz.
Formulář bude na dveřích mé kanceláře.
Konkurzy začínají zítra.
Vybírat budou kapitáni tohoto semestru Emilia a Sebas.
Hodně štěstí.
KONKURZY
- Potřebuješ něco? - Jo, pospěš si.
Známe se?
Neuvěřitelný.
Jsem Luka.
- To není možný! Naposled jsem tě viděla… - Na svatbě mojí tety. Bohužel.
Hodně ses změnil.
To my všichni.
- Doufám, že nejsi pořád naštvanej… - Ne, samozřejmě že ne.
Jen jsi během svýho proslovu málem prokecla, že jsem gay…
Nechtěla jsem ti ublížit. Jen jsem chtěla pomoct.
Jdeš na konkurz? Máš rád hudbu?
Jo, ale pokud si nepospíšíš, nedostanu se tam.
Vaše Výsosti, královno popu, vítejte.
Páni.
Samotný Colucci nás obdaroval svou přítomností. Jaká čest.
Ale jdi. Potěšení je na mé straně.
Promiňte, slečno Favelová.
- Promiň, moje chyba. - To nic.
- Jdeš tudy? - Jo.
Zahraješ na konkurzu jednu ze svých skladeb?
Lidi si kvůli tomu ze mě utahujou.
Tohle už není můj život. Je to minulost.
Mně nepřijdou tak zlý.
Myslím, že ostatní jen nepochopili, co ses jim snažila říct.
Jasně.
Lidi čekají, že budu taková, jakou mě chtějí
nebo jak si mě představují.
Je to divný, co?
- Jestli chceš, můžeme spolu zkoušet. - Jasně.
- V hudebce v 21:15? - Po večerce?
Jo.
Tak jo. Proč ne.
- Dobře. Tak zatím. - Zatím.
Dobré ráno. Odložte ty telefony a začneme.
Prosím o pozornost.
Podívejte na něj! Je to Kolumbijec!
Bacha na telefony a peněženky.
Opovaž se tu něco ukrást, nebo tě deportujeme.
Tvoje idiocie by ti na ulici moc nepomohla.
Jen abys věděl, většina Kolumbijců takhle nemluví.
A máš pravdu. Radši si ten telefon a peněženku hlídej.
Jsou horší věci, co můžou zmizet.
Jestli chceš, můžeme na to zapomenout.
Vždycky dávám druhou šanci.
Vážně?
- Nebo co, drsňáku? - Co se děje?
Ten pankáč mi chce ukrást věci.
Vážně?
Nebuď směšný. Oba se posaďte.
Začneme buněčným dělením, chromozomy a…
Slečno!
Slečno?
- Agostiová? - To je vaše příjmení?
Nebo otázka?
Oboje?
- Hrajete si s telefonem? - Cože? Vůbec.
Dobře. Tohle je perfektní příležitost vám všem připomenout,
že dobré studijní výsledky jsou základním požadavkem
pro účast ve všech programech.
Pokud pohoříte v mé třídě, končíte.
Tak dávejte pozor,
protože já vždy dávám na první dojem.
Ale ne…
Díky.
Ahoj.
Chceš si sednout?
Jasně.
Nikdy jsem nechodila na školu, kde by byli kluci.
Já zase na školu, kde se nosí uniformy.
Ale člověk si prý zvykne na všechno.
Copak jsem to neřekla jasně? Večerka!
Jděte do pokoje.
Poslouchej tuhle část.
Nepřiznáš to, ale vím to.
Nelíbí se ti trap.
Metaláci tancujou na mou hudbu.
Chlapi na ulici.
Celou cestu do Chapinera.
V ghettech Suba, Los Rosales.
Tak zapomeň na tabu.
Vím, že mě sleduješ na YouTube.
Di-Di-Dixon, baby!
Super! Takže ty a ten chlápek jste ze stejný oblasti?
- Přesně tak. - Sklapnete někdy?
Brácho, nezapomeň, že je večerka.
Večerka?
- Co má sakra za problém? - Kdo ví?
Taky už musím jít.
Ty taky kašleš na večerku?
Myslel jsem, že jsi drsnější.
Když u nás doma někdo nedodržuje večerku, je po něm.
Jsme ve světě bohatých děcek. Neboj se.
Uvidíme se pak.
Ahoj, je tu Jana?
Ne.
Podívám se po ní. Díky.
Není to divný? Jestli jo, omlouvám se.
Vím, že je to tvoje píseň. Nechtěl jsem…
Ne.
Kde jsi celou tu dobu byl?
Já…
Změnil jsem tóninu ve středním dílu, aby ti seděla k hlasu.
Taky jsem přidal tohle arpeggio do refrénu.
- Páni. - Líbí se ti to?
Moc. Můžu? Na klavír moc neumím, ale…
Jasně.
Jestli tě mají vnímat jinak, musíš zkusit něco nového.
Máš pravdu.
- Do toho. - Tak jo.
- Začni tady. - Dobře.
A pak tady.
Počkej.
Perfektní.
EMILIA VÁS POŽÁDALA O SLEDOVÁNÍ
Panebože! Obědvala jsem s nejkrásnějším klukem z celý školy.
- S Estebanem? - Jo! Hezčí oči jsem neviděla.
Bože můj.
- Myslím, že ho miluju. - Jo, myslíš.
Myslím to vážně, Andi. Miluju ho!
Dobré ráno, princezno.
Pusť mě!
- Co to sakra je? - Ticho!
Přestaň!
Vstávej!
Chyťte ho.
Co se děje?
- Promiň. - Co je to?
Nemluvit.
Vítejte na přijímacím ceremoniálu, prváci.
Všichni se chcete stát velkou hvězdou?
Já ne. Já už hvězda jsem.
- Jdu spát. - Skvělé! Dobrovolník.
- Představení začíná! - Jasně, jdeme na to.
Cos to říkal? Zmlkni.
Říkal jsem „pěkná maska“.
- Kostým slona neměli? - Přiveďte ho.
Umím chodit sám.
- Vy nevíte, kdo jsem, že ne? - Víme moc dobře, kdo jsi.
Colucci.
To příjmení ti moc nesedí. Chudák bohatý chlapec, sám a opuštěný.
Vážně si myslíš, že máš talent?
Dokážeme ti opak.
Užijte si poslední den ve škole, prváci.
- Kdo ještě si myslí, že má talent? - Já!
- Co to děláš? - Co?
Tyhle dvě.
Do háje.
Ještě někdo?
Po tomhle poběžíte zpátky domů.
Enyky benyky kliky bé.
Tyhle dva.
A tuhle.
Myslíte, jak jste dobrý? Tak schválně.
Myslíte, že dokážete jít v šlépějích těch před vámi?
To je pro tebe.
Kde se máme sakra převlíknout?
Chceš šatnu?
- Co je to? - Je čas si uvědomit, že sem nepatříš.
Colucci, zpíváš vokály.
A na dotvoření tvého příšerného zvuku, královno autotunu,
Jano Cohenová Gandíová.
Tohle bylo vtipný.
- Nebudeme vás bavit. - Hele, princezno.
Nesahej na ni!
Nebo co, stipendisto?
Sáhni na mě, a postarám se, aby tě vyloučili.
To chceš?
Riskovat všechno kvůli holce, kterou sotva znáš?
Stejně tu dlouho nevydržíš.
Svlíkat!
- A co máme vůbec zpívat? - To je na tom nejlepší.
Vždycky jsem si připadala spíš jako Roberta.
Seleno Quintanillová, tohle není super. Nepleť si to.
Roberta bude ten chlap v sukni.
Tak se podíváme na ta trapný prváky.
Co s tím děláš?
Dělám si s tím, co chci.
Sklapni a hraj!
Seru na to, jdu pryč.
Agostiová asi chce, abychom řekli příteli její mámy,
jak je vychovaná.
Víme, kdo jste. Můžeme vám dost zavařit.
Nikdo nikam nepůjde.
Pár doušků na kuráž.
Tak do toho. Show začíná.
No tak! Zpívejte!
Jedeme!
Znáš text?
Jasně. Tu písničku znají všichni.
No tak!
Na co čekáte? Hrajte!
Tak dobře. Jdeme na to.
Hlavu plnou myšlenek mám.
A můj táta na mě zase křičí.
Nepatříš sem.
Že ho štvu a plýtvám svou budoucností.
Kvůli tomu, jak se vzpírám.
Ten nedostatek talentu mi trhá uši.
Ukaž jim, co v tobě je. To dáš.
Nová Mia nemá budoucnost.
I když ho slyším, jeho slova nevnímám.
Super.
Zavřu oči a před očima jen tebe mám.
Ten…
hajzl!
Tak do toho!
A já se bouřím, když s ostatními nejdu.
A já se bouřím…
Jsou docela dobrý.
Když celým srdcem miluju.
A já se bouřím, když myslím jinak než k večeru.
A já se bouřím, když svůj život riskuju.
A já se bouřím, když s ostatními nejdu.
A já se bouřím, když celým srdcem miluju.
Co to děláš?
Když myslím jinak než k večeru.
A já se bouřím, když svůj život riskuju.
Jo, já se bouřím…
Varuju tě!
- Co? Já to nebyl. - Nechte toho!
- Pusť to. Nech mě! - Přestaň dělat blbosti!
Pozor!
Padejte!
Rychle pryč!
MJ…
Překlad titulků: Anna Hulcová