Se închid ușile. Atenție la pași.
Ai fost senzațional.
Mulțumesc.
Salut, Rick.
Salut. Am ajuns.
Phillip.
Da.
Mai e unul.
- Bun. - Intră.
Bună! Sunt Phillip Vanderploeg.
- Încântat. - În regulă.
Făptașul e aici.
Trebuie să-l oprim.
E provocarea noastră.
- Mulțumesc mult! - Mersi.
Cum ai știut?
După fața ta.
MOVIOLA, de Garson Kanin O dramă modernă
FAMILIE DE ÎNCHIRIAT
- Da? - Sper că ai un costum negru curat.
'Neața, Sonia.
Ți-am găsit de lucru la ora 10:00, în Saitama.
E cam departe, poți ajunge?
Sigur. Ce producție e?
Nu am multe detalii, dar plătesc bine.
- Ce rol? - Un american trist.
Bună dimineața.
Sunt Phillip, de la EZ Talent...
Luați loc, vă rog.
...pentru a onora viața dlui Daito.
Sincere condoleanțe.
Domnule Daito, nu vă văm uita niciodată lumina.
Un mesaj de la Gimnaziul Osaka Hiranonishi, clasa a IX-a A.
Prietena dlui Daito, dra Nakajima,
vrea să spună câteva cuvinte de adio.
Yū-kun...
Te iubeam atât de mult.
Mi-e dor de îmbrățișarea ta caldă.
De cum mă țineai de mână când ne întorceam de la școală.
Mă duceai peste tot cu bicicleta.
Primul sărut a fost la apus,
în curtea școlii.
Ce naiba?
N-o să uit niciodată ce am trăit!
Mulțumesc că te-ai născut!
De ce a trebuit să pleci așa devreme?
Mulțumim pentru mesajul emoționant.
A sosit momentul
să ne luăm rămas bun definitiv de la dl Daito.
Apropiați-vă cu toții, vă rog.
Condoleanțe.
Mi-ați pregătit până și ținuta. Mulțumesc mult!
Nu m-am mai simțit așa niciodată...
Cum să zic?
În sfârșit simt că merit să exist.
Mulțumesc mult!
E o plăcere să vă servesc.
Pot să vă conduc la vestiar?
Sunt multe gustări.
Mulțumesc.
Nu vă grăbiți.
Sunt fericit că sunt viu.
Mă bucur să aud asta.
În Japonia incinerăm corpurile.
- Deci fără zombi. - Nu.
Dar îți tai din plată pentru întârziere și întrerupere.
S-a văzut?
Toți au văzut.
În fine, ai 15 minute.
Până când?
Până la următorul client. Și el n-o să se ridice.
Bună treabă!
Pe data viitoare!
Pardon!
Totul a fost fals?
Mă grăbesc, scuze.
Nimic n-a fost fals.
Mai ales pentru dl Daito, omul din sicriu.
Atunci cum i-ai spune?
O „interpretare specializată”.
De când ești în Japonia?
Șapte ani.
Poți trăi 100 de ani aici și tot să ai mai multe întrebări.
Știi?
De ce nu treci într-o zi pe la biroul nostru?
M-ai putea ajuta cu altceva decât ca american trist.
OFERIM FERICIREA PERFECTĂ
FAMILIE DE ÎNCHIRIAT Shinji Tada
Intrați.
O casnică de 50 de ani costă 8.000 de yeni pe oră.
Bun venit.
O femeie mai în vârstă, de vreo 70, ar costa...
7.000 de yeni pe oră, cu taxe.
O fiică adolescentă costă
18.000 pentru primele două ore.
Minorii trebuie însoțiți.
Mulțumim pentru înțelegere.
Sunați-ne dacă aveți nevoie de ceva.
Mulțumesc!
Știam c-o să vii.
- Kota, adu niște cafea. - Imediat.
Mă bucur că ai venit. Ia loc.
Cu ce crezi că ne ocupăm?
Dacă ar fi să ghicesc...
vindeți oameni.
- Nu. - Nu.
Vindem emoții.
Cum?
Jucăm roluri în viețile clienților.
Mersi.
Dar nu poți înlocui pe cineva din viață.
Da și nu.
Dar oamenii riscă.
Actorul, înlocuitorul...
Nu trebuie să fii exact ca el.
Ajuți clienții să găsească ce le lipsește.
- Cum ar fi? - Cineva în viața lor.
Sau ceva ce au simțit cândva.
Părinți, frați, iubiți, iubite, prieteni buni.
Interpretăm orice.
Ar putea merge la psiholog.
Aici nu e așa ușor.
În țara asta, problemele mintale sunt stigmatizate.
Oamenii trebuie să apeleze la altceva. Ca noi.
- De ce aveți nevoie de mine? - Să fii albul de serviciu.
E un public specializat. Și am nevoie de cineva.
"Albul de serviciu."
Sunt actor. Nu știu să ajut oamenii.
Dar știi să joci.
Ți-am citit CV-ul.
Îți ofer șansa să joci în roluri care chiar contează.
Îmi pare rău.
Nu e pentru mine.
Mulțumesc mult.
Apreciez. Mi-a părut... bine.
Mi-a plăcut reclama ta la pastă de dinți.
Am ajuns.
Ce facem?
Calm!
Cine ești?
Clătește!
Periază! Elimină placa!
Previne cariile cu fluor!
Bactericid! Prevenție de durată!
Curăță! Întărește!
Fortifică gingiile! Clear Bright!
Pa!
Mersi!
Clear Bright!
Te știam de undeva!
„Curăță! Întărește! Fortifică gingiile! Clear Bright!
Pa! ”.
Îmi amintesc!
- Încântat. - Ce faci?
- Îmi place reclama. - Mersi.
De când e?
De șapte ani?
De asta ai venit în Japonia?
Probabil te așteaptă multe roluri.
Sau poți încerca asta.
Să recapitulăm o ultimă dată.
Vor fi 50 de invitați.
Ne ocupăm de toți, cu excepția părinților și rudelor tale.
Când părinții tăi îl văd pe mire,
vom ține ceremonia și recepția.
După nuntă, vă veți muta amândoi în Canada. Corect?
- Da. - Scuze, de ce Canada?
Ești canadian și ai un job în țara ta.
Uite. Ești Brian Callahan.
Scuze.
- Ceremonia... - Încă ceva.
Ești sigură că nu sunt prea bătrân pentru tine?
Nu.
Un bărbat mai în vârstă e un pic mai responsabil.
Ce zic părinții tăi de asta?
Părinții mei...
sunt foarte surprinși.
Dar...
sunt și foarte fericiți.
Am mai organizat nunți ca a ta.
Ești pe mâini bune.
Da.
Mulțumesc că faci asta pentru mine.
Cu plăcere.
Nu poate să-și părăsească familia?
Nu. Îi iubește.
Și adevărul?
Uneori, povestea pe care ne-o spunem devine adevărul.
Pentru părinții ei, ești soțul ei.
Memorează tot ce e în dosar.
- Fiecare cuvânt. - Da.
Bine?
Bine.
Noapte bună.
Bună dimineața.
Ați fost grozavi ieri.
Distracție plăcută!
Nu bea prea mult.
Fă poze.
Mă duc să-l caut pe mire.
- E gata? - Totul e gata.
Brian, pot să intru?
Ești gata pentru...?
Poftim?
E o onoare să vă primim la o ocazie atât de specială.
Vă mulțumim mult.
Yoshie-san, ești gata?
Cu permisiunea dumneavoastră...
Felicitări în această zi specială.
Putem vorbi?
Scuzați-mă.
Revin imediat.
- Ce s-a întâmplat? - Aiko-san, a dispărut.
- Nu era în sala de așteptare? - Nu, nu-l găsesc.
Îmi pare rău.
- Scuze. - Mă bucur să te văd.
Ce e?
Phillip a dispărut.
Ce?
Îmi pare rău.
Felicitări!
L-ai sunat?
Intră mesageria.
Felicitări!
- Cât e ceasul? - Fără zece.
Tatăl miresei!
- Mulțumim pentru tot. - Felicitări!
- Mulțumesc. - La revedere.
Kota, uită-te sus.
Tu, coboară. Eu verific la parter.
Pardon. Ați văzut un american corpolent?
Scuze.
Bună ziua.
Brian?
Scuzați-mă.
- Brian? - Rahat.
Phillip?
Ce se întâmplă?
Nimic. Lasă-mă puțin.
Cât înseamnă puțin?
Puțin.
Coboară, acum.
Aiko. Îmi pare rău. Nu pot.
Ascultă.
Trebuie doar să bei sake. Atât.
Nu. E... o minciună.
Mă joc cu viețile oamenilor.
Nu poți să-mi faci asta.
- Hei. - Ce faci?
Nu e o minciună,
e o oportunitate.
Părinții rămân cu amintirea,
mireasa cu libertatea.
Dacă renunți, îi distrugi viața.
Înțelegi?
Ieși.
Phillip.
Hai!
Du-te.
Cu cea mai mare reverență, ne adresăm marii prezențe
a lui Ōkuninushi, marele stăpân al țării.
Mirele, Brian Callahan, și mireasa, Yoshie Ikeda, se angajează
prin ritualul împărtășirii cupelor de sake, unindu-se ca soț și soție.
Jurăm să ne sprijinim mereu, să ne respectăm
și să ne iubim necondiționat ca să avem o familie fericită.
Soțul, Brian Callahan.
Soția, Yoshie.
Zâmbiți!
Casă de piatră!
Mulțumim.
Bun venit în familie, Brian.
Mulțumesc, tată.
A fost o nuntă frumoasă.
Da.
Drăguță cameră.
Foarte drăguță.
Răspund eu.
Jun-chan!
Promit să te fac fericită.
Phillip?
Mulțumesc.
Felicitări.
Mulțumesc mult.
Azi m-am căsătorit, Lola.
Te-ai căsătorit?
Nu pot să cred! Felicitări!
Nu, a fost pentru serviciu.
Pentru serviciu.
Și?
Cum te-ai simțit?
A fost...
Înfricoșător și incitant.
N-am mai simțit de mult așa ceva.
Știam că e fals,
dar unele momente păreau reale.
Suntem la fel, nu?
Eu ajut oamenii fizic,
tu, emoțional.
Dar la tine e puțin mai personal.
Gata?
Îți mai dau zece minute.
E noaptea nunții tale.
Îmi cer scuze pentru ieri.
A fost cât pe-aci.
Din fericire, clienta a fost mulțumită.
Dar dacă vrei să rămâi aici, promite-mi că te implici,
că n-o să te mai ascunzi în băi.
N-o să se mai repete. Promit.
Bun.
Trebuie să fii tată.
Tată?
N-are stofă de tată!
Aiko.
Ia niște aer.
Plec și eu.
Pa.
Fata asta are nevoie de un tată ca să se transfere la o școală privată.
Nu poți fi mamă singură?
Au respins-o o dată. Mama ei nu vrea să riște din nou.
Înțeleg. Trebuie să joc rolul tatălui pentru interviu?
De fapt, nu.
Mama crede că ar fi mai bine ca fiica să creadă că ești adevăratul ei tată.
De ce?
A fost deprimată în ultima vreme.
Mama ei speră
că întâlnirea cu tatăl ei o să-i dea încredere.
În plus, mama nu vrea ca fiica ei să trebuiască să se prefacă la interviu.
Relația ta cu ea trebuie să pară autentică.
Am crescut fără tată, nu știu cum să fiu unul.
Acum ai ocazia.
Cât durează?
O s-o vezi des.
Cel puțin până la examen, care e în trei săptămâni.
Trebuie să o cunoști imediat.
Și dacă află?
Nu poate să afle.
Trebuie să ai încredere în tine.
Bun venit.
Bună.
- Ai cinci minute? - De ce?
Hai. Te rog.
- Vrei ceva de băut? - Nu.
O bere și ramen.
Imediat!
Știai care-i situația.
Că eram ultima ei opțiune și aproape ai renunțat.
- N-am făcut-o. - Ai fi făcut-o.
Vezi? Ești doar un gaijin.
N-o să înțelegi niciodată modul nostru de viață.
Ai dreptate. Sunt un gaijin.
Dar Japonia e casa mea acum. Vreau să mă străduiesc să-nțeleg.
Poftim.
De ce faci asta?
- Ce? - Munca asta.
Pui atâta suflet. De ce?
Din cauza felului în care mă privesc.
De parcă te-ar fi așteptat toată viața lor.
În ciuda a tot ce spune Tada,
nu-i uiți.
Uneori, o simplă privire ne face să ne simțim vii.
Mă întorc acasă.
Am ajuns.
Bine ai venit.
Miroase bine.
E aproape gata.
Ți-e foame?
Da.
Cum a fost meciul?
O bere?
Sigur.
Cum a fost la fotbal?
Am pierdut din vina mea.
Ce s-a întâmplat?
Am ratat un penalty.
N-a fost vina ta.
Data viitoare o să-ți iasă.
Da.
Bun. Să mâncăm!
Cine vrea o porție mare?
Eu!
Extra mare pentru mine!
Bună, Mia.
Mă numesc Kevin. Sunt tatăl tău.
Bună, Mia. Sunt tatăl tău.
Nu, e prea formal.
Bună, Mia. Ce mult ai crescut. Ce mare ești!
Sunt Kevin. Sunt tatăl tău.
Mi-a fost dor de tine.
Hitomi-san.
Bună. Mulțumesc că ai venit.
Ia asta.
E un ghiozdan.
Mi-l tot cerea.
Perfect.
Nu știe că vă întâlniți azi.
Altfel n-ar fi venit.
Nicio problemă.
Mersi.
Mia.
Vreau să-ți prezint pe cineva.
Cine e?
Kevin.
E...
Tatăl tău.
Bună, Mia.
Ți-am adus ceva.
Sper să-ți placă.
Cum se spune?
- Îl urăsc! - Mia!
- Nu mă poți mitui. - Îmi pare rău că te simți așa.
Știu că nu am fost...
Mia!
Nu mă mai urmări!
O cunosc!
Lasă-mă.
Așteaptă.
Stai, te rog. Pot să explic.
Crezi că poți să apari pur și simplu?
Mama ta a spus că ai nevoie de mine ca să te înscrii la școală.
Doar pentru asta ai venit?
Nu.
Am vrut să te văd
și m-am gândit la tine mereu.
Atunci de ce ne-ai părăsit?
Am fost prost. Văd că ești foarte supărată pe mine.
Poate nu merit să mă ierți, dar sunt aici.
Mia.
Avem nevoie de el ca să intru la școală?
Da.
Lasă-mă să te ajut.
Bine.
Dar jură că nu ne mai părăsești.
Bine.
Jur.
Jură pe degetul mic.
Dacă minți, o să-nghiți o mie de ace
și-o să mori.
Hai, mamă.
Scuze.
Iertați-mă!
Sunt un gunoi.
Nici cât un gândac, fac firma de râs.
Iertați-mă, vă rog!
Știi ce ești?
O insultă pentru gândaci!
Așa e.
Dacă gândacii sunt aici, eu sunt sub ei.
De ce râzi, jigodie?
Stai... Mai e ceva...
Ce?
Am deturnat fondurile de pensii ale personalului!
Gândac nenorocit!
Iartă-mă! Acceptă-mi scuzele!
- Sunt o canalie. - Cere-ți scuze tuturor!
Fac tot ce vrei!
Cum merge, tată?
- Mă urăște. - Asta înseamnă să fii tată.
Nu, pe bune.
Mă urăște.
Nu te urăște pe tine, ci omul pe care îl joci.
Ascultă ce vor și oferă-le ce au nevoie.
Doar joci un rol.
Joc un rol, știu.
Nu mai plânge, cretinule!
Ceartă-mă!
În fine, am un nou client pentru tine.
Îl știi pe actorul Kikuo Hasegawa?
- Sigur. - Crede că a fost uitat.
Fiica lui vrea să-i iei un interviu pentru a-i onora moștenirea.
Da?
Sunt John Conway.
Vin pentru interviul cu dl Kikuo Hasegawa.
Așteptați o clipă.
Ați văzut filmele dlui Hasegawa?
Sigur, i-am citit și cărțile.
Orice-ar fi, nu menționați „Ronin de Hiroshima”.
- De ce? - Știu ce zic.
A sosit jurnalistul.
Baftă.
Uau.
Ești hoț?
Nu, sunt scriitor.
Toți scriitorii sunt hoți.
Încântat. Sunt John Conway, de la revista Vivid Frame.
N-am auzit de ea.
E o colecție impresionantă.
Clasic. Mingus, „Myself When I am Real”?
Cânți?
Nu, din păcate.
Dar îl admir.
Tatăl meu cânta la bas.
Improvizație...
progresie de acorduri,
flux.
În jazz, totul ține de adaptare.
N-am privit lucrurile așa până acum.
Să ieșim
la aer.
Sigur.
Ce vrei să știi?
Totul.
Sunteți unic.
Tată!
Stai...
Bună.
Nu vrei sandalele?
Nu-mi trebuie.
Ți-ai luat medicamentele?
E jurnalist.
John Conway, încântat.
Vă mulțumesc că ați venit.
Anunțați-mă dacă pot să v-ajut.
Bine.
Pe mai târziu, tată.
Poți să-mi înregistrezi vocea,
dar te rog, fără video.
Sigur.
- Bună, Mia. - Mersi că ai venit.
Mia.
Îmi cer scuze.
Termin pe la 13:00.
Bine.
Azi facem animale din materiale reciclate.
Animalele pot fi reale sau imaginare.
Principalul e să fie rodul imaginației voastre.
Părinți, ajutați-vă copiii.
Ce facem?
Vino cu mine.
Să facem împreună.
Sigur?
Poți fi și tatăl lui?
Sigur.
Ce facem?
Un rechin-caracatiță.
Ce e aia?
Combinație de rechin și caracatiță!
Bine. Învață-mă cum se face.
Vrea să-l înveți cum se face.
Hai, hai!
Hai, broască țestoasă!
Mersi că l-ai ajutat pe Shion.
Poftim.
Ne vedem la karaoke.
Azi tu faci atmosferă.
Îmi plac jocurile video. Sigur, vin.
Mișto cameră.
Încă o dată.
„Te voi urma...
până în mormânt! ”
Era din „Ronin de Hiroshima”?
Mă bucur să te văd.
Vrei să-ți ghicesc în palmă?
O să ai o surpriză plăcută!
Da!
Kaori-san.
Încântată!
Pe aici.
- Eu sunt Takashi. - Ce faci? Îmi pare bine.
Pe curând!
Ți-ai tuns barba?
Îți stă bine.
Uau.
Incredibil.
E fain.
Dar e fals.
Nu e real pentru cel care l-a creat?
Uneori nu-i rău să te prefaci.
Trebuie să răspund.
- Revin. - Bine.
- Alo? - Bună!
Îți amintești casting-ul pentru francizele polițiste?
- Ai primit rolul. - Serios?
- Felicitări, Phillip. - Uau.
Se filmează în Coreea și vor să mergi imediat.
Mă bucur pentru tine.
Meriți.
Grozav.
Am o presimțire bună.
Alo?
Ascultă...
Trebuie să închid.
Te sun după, da?
Sună-mă repede.
Aici erai.
Ai zis că nu mai joci teatru! Ce s-a întâmplat?
- Vreau să joc din nou! - Lasă-i câteva minute.
- Dacă uiți scenariul? - Încetează!
E spre binele tău, tată!
- Du-te acasă! Du-te! - Bine! Fă ce vrei!
Ogawa-kun.
- Da. - Cheamă un taxi.
Dar au zis să nu ieșiți...
Fă-o.
Vii?
Da.
Poftim.
Mulțumesc.
E bun?
O nebunie.
Folosește astea.
Încearcă.
Foarte bine.
Nu vrei să mă întrebi ceva?
Fiica dumitale e bine?
Știi cum mă striga Masami când era mică?
„Omul de pe ecran”.
Vă pare rău?
Pe atunci nu.
Ai copii?
Am o fiică.
Sunteți apropiați?
Nu.
Nu. Dar mi-ar plăcea să fim.
Cât e mică...
petrece timp cu ea.
Unde te duci?
- Ești mama mea? - Nu.
Să mă piș.
Scuzați-mă.
Poftim berea.
Mulțumesc.
Fir-ar!
Kikuo-san!
Hei! Opriți-vă! Kikuo-san!
Unde mergeți?
Mă duc...
Încolo.
Voiam să...
Ascultați. Sunt John.
Mâncam împreună. Scriu un articol despre dv.
Da. Cred că e timpul să mergem acasă.
Acasă.
Da.
Intrăm să vă luăm pantofii.
Cum se simte?
Se odihnește.
Slavă Domnului...
Scuze de deranj.
Eu plec.
Scuză-mă.
Îți mulțumesc mult.
Dar nu-i mai face favoruri.
Dacă se repetă...
va fi rănit.
Nu te aud.
Cu ce te ocupi?
Sunt inginer IT.
Naționalitatea?
American.
Străbunicii mei erau din Irlanda.
Sunt și irlandeză?
Da. Ești.
Ce tare.
Unde te-ai născut?
Stai jos.
Să zicem că asta e Japonia.
Și aici, departe, e America.
Cam așa.
Și în centru, e un loc numit...
- Minnesota. - Bunicii mei stau acolo?
Nu. Mama locuia acolo.
Tatăl meu n-a stat mult.
Vorbești cu ei?
Nu. Au murit.
Mai ai rude?
Te am pe tine.
Am o idee.
Notează-ți numărul.
- Bine. - Aici.
Bine...
Acum pot să-ți trimit mesaje.
N-o să fii singur.
Să alergăm până la magazinul de dulciuri.
Vrei să-ți afli viitorul?
- Pot? - Sigur.
- Bună. - Bună.
Vă cunoașteți?
Lucram împreună.
Și tu lucrai cu calculatoare?
La... relații cu clienții.
Da.
Dar acum sunt ghicitoare!
Arată-mi mâna.
- Cum te cheamă? - Mia.
Frumos nume!
Eu sunt Natsumi.
Să vedem...
Ești rebelă, nu?
Ai ghicit.
Și foarte creativă,
dar ceva te reține.
Da?
Nu-ți fie frică
și urmează-ți inima.
Bine?
Bine.
Cât costă?
Pentru tine, e gratis.
Nu. Îți rămân datoare, Natsumi.
Pa, Natsumi, mulțumesc!
- La revedere. - Pa.
Da.
„Deschide-l când ajungi acasă”.
- Bună, Sonia. - Voiam să te sun.
Ascultă, nu o fac.
Ce? De ce? Glumești?
Nu, nu glumesc.
Nu înțeleg.
Ai zis că asta vrei.
Știu. Spune-le că le sunt recunoscător,
dar am făcut o promisiune și trebuie să o țin.
Asta îți poate schimba cariera.
Nu pot s-o fac.
Ești sigur?
Ai așteptat mult timp asta.
Știu.
Îmi pare rău.
Mulțumesc pentru tot.
Vorbim.
Bună, Mia.
Nu vreau să dau examenul.
Nu... Mama ta zice că e printre cele mai bune școli din Japonia.
Și dacă se iau de mine?
Te înscriu la karate. Hi-yah!
Ascultă, o să-i dai gata.
Mai ai puțin, o să le iei fața la toți.
- Așa sper. - Așa va fi.
Am încredere în tine, Mia.
Mersi. Ne vedem.
Cu cine vorbeai?
Cu tata.
Cu Kevin?
Da.
De când vorbiți?
De la Festivalul Pisicii Fantomă.
- Serios? - Da.
Mia, ascultă...
Nu te atașa prea tare de el.
De ce?
Dacă pleacă iar?
De ce spui asta?
Nu vreau să fii rănită.
Nu-l mai suna.
Tata mă ascultă.
Și eu te ascult!
Tu doar îmi dai ordine!
Las-o baltă...
Trebuie să învăț. Ieși.
- Pot? - Sigur.
La interviu vor fi trei sau cinci profesori.
Când vorbești, nu privi fix mai mult de cinci secunde.
Și răspunsurile?
Scurte și concise.
- Ne ținem de mână? - Nu.
Poți arăta emoție, dar nu te lăsa dominat de ea.
Prima întrebare.
Dacă mă întreabă:
„Ce așteptați de la educația fiicei dumneavoastră aici? ”
Răspund:
Nimic.
Atât? „Nimic”?
Da.
Școala nu vrea părinți prea insistenți.
Dar e fiica ta.
Câți ani face?
Până la gimnaziu,
dar poate merge și la universitate dacă se descurcă.
E normal să-i decizi viitorul atât de devreme?
Scuze, dar nu te-am angajat să mă înveți cum să-mi cresc fiica.
Nu încerc să intervin.
Atunci de ce vorbiți la telefon?
Îi trimiți mesaje?
Vreau doar să ajut.
Vrea doar să vorbească cu tatăl ei.
Nu ești tatăl ei.
Știu.
Te rogi?
Nu de la 15 ani.
Ce s-a întâmplat?
Am împlinit 16 ani.
Te-ai lăsat prea devreme.
Te-am jignit?
Nu.
Îmi amintesc că mă forțau să merg la biserică și...
n-am înțeles niciodată de ce.
Câte bordeie, atâtea obiceie.
Dar e și un mod de a fi parte din ceva mai mare.
Ce-i acolo?
De ce nu te duci să vezi?
Poate altă dată.
Trebuie să-ți cer o favoare.
Ce?
Să mă duci în orașul meu natal.
În Amakusa.
- De ce? - Am lăsat ceva acolo.
Nu poate merge Masami?
Masami nu trebuie să afle.
De ce nu?
Uneori, ne rămân doar secretele.
Trebuie să merg imediat.
Înainte să-mi pierd memoria.
Iartă-mă.
N-o să mă mai văd cu soțul tău.
Stai!
Asta costă extra.
- Ce? - 20.000 de yeni.
Douăzeci de mii?
- Îmi pare rău. - Și nota.
Eu sunt.
Bine ai revenit.
Câți clienți ai avut?
Șapte, opt sute.
Și le păstrezi dosarele?
Da. Să-mi amintesc câtă lume are nevoie de noi.
Te obișnuiești?
Îmi place.
Ești bun la asta.
Mulțumesc.
N-a devenit prea personal?
Nu.
Cred că nu.
A sunat mama fetiței.
Da?
Vrea să te oprești.
Ce?
- De ce? - Se atașează prea mult.
Ce să-i spun?
Că trebuie să te întorci în America. C-o să-ți fie dor de ea.
Așa, pur și simplu?
Asta e natura meseriei.
Toate relațiile se termină.
Și apoi?
Ne vedem de viață.
Mereu apare cineva nou.
O să te-obișnuiești.
Bine.
Da.
De la Shin-Yokohama...
până la Hakata...
- Salut. - Salut, John.
Ce faci?
Plănuiesc evadarea.
Mergem de la Shin-Yokohama...
până la Osaka, Okayama, Hiroshima, Nagasaki și...
Ascultă. Nu pot să te duc.
Ba poți.
Dacă pățești ceva?
Nu ești scriitor?
Ba da.
Atunci cum o să-mi scrii povestea
dacă nu începi cu începutul?
Fiica ta vrea să rămâi.
Bine.
Poți pleca.
Am înțeles.
Ne...
- Ne vedem mâine. - Nu.
Am terminat.
Pleacă!
TOKYO ȘCOALA PRIMARĂ AOYAMA GAKUEN
Te-ai uitat pe notițe?
Da.
- Ai întrebări? - Nu.
Bun.
Ești bine, Mia?
Faceți un pas în față când vi se strigă numele.
- Cred că da. - Poți s-o faci.
O să-i dai pe spate.
Mia face parte din vreun program extrașcolar?
Da.
Cursuri intensive de la 5 ani și vorbește engleza fluent.
Altceva?
E o artistă incredibilă.
Kevin.
Vedeți?
- E foarte talentată. - Nu-i așa?
- Mulțumesc. - Bine.
În continuare,
să vorbim despre valori.
Care e cea mai importantă valoare pentru voi?
- Comunicarea. - Sinceritatea.
Bine.
- Poftim? - Comunicarea sinceră.
Scuze. Pe noi, americanii, ne ia gura pe înainte.
Îi spunem să comunice clar și să fie sinceră.
Mia are o personalitate puternică.
Se va înțelege bine cu ceilalți elevi?
Personalitate puternică?
Vrem să se remarce prin ei înșiși, dar să lucreze în echipă.
Are mulți prieteni la școală.
Și e foarte atentă cu ceilalți.
M-a rugat să fiu tatăl unui băiețel
pe care nu l-au vizitat părinții.
Și în ultimul rând,
ce așteptați de la școală?
Avem multe de învățat ca familie,
avem încredere că veți lua cele mai bune decizii pentru noi.
Da, și dacă decideți să o acceptați,
vă rog, sprijiniți-o.
Are nevoie de visuri mari și să-și învingă temerile.
Mă face zilnic să fiu un om mai bun.
Și sunt sigur că va face la fel pentru școala dumneavoastră.
Bine, mulțumim.
Mulțumim mult.
Vă mulțumim.
Mulțumesc.
Putem cina împreună?
Nu poate, Mia.
De ce?
Trebuie să mă întorc în America.
Pentru cât timp?
Un an, poate mai mult.
Dar tocmai ai ajuns.
Știu.
Nu poți lucra de aici?
Tatăl unei prietene lucrează de acasă.
Nu pot.
Au nevoie de mine.
O să te-ntorci, nu?
Sunt foarte mândru de tine.
Fii puternică pentru mama ta.
Poți s-o faci?
O să-mi fie dor de tine, tată.
Mia?
Să mergem.
Ai grijă, Hitomi.
O să-mi lipsească.
Mama ei a făcut ce-a crezut că e mai bine.
Da.
Ai folosi serviciul nostru?
Să angajez pe cineva?
Nu m-am gândit.
Dacă ai putea angaja pe cineva, cine ar fi?
- Vorbești serios? - Da.
Pe mama.
De ce?
Pentru că nu m-a judecat.
Și mi-ar plăcea să simt iar asta.
Tu pe cine ai alege?
Eu?
- Nu știu. - Lasă-mă.
Serios.
Măcar spune-mi ce ai pățit.
Ai fost într-un club de lupte clandestin din Tokyo?
Aș vrea eu...
O casnică furioasă.
Pentru un job?
I-ai spus lui Tada?
Da.
Astea-s riscurile.
Scuzele sunt cel mai popular serviciu.
Probabil sunt ultima persoană căreia ar trebui să-i ceri sfatul,
dar dacă ai nevoie de cineva cu care să vorbești...
Mulțumesc.
Kikuo-san.
Trezirea.
- John. - Gata?
Pentru ce?
Evadăm.
Evadăm!
Da. Îmbracă-te.
Ce e?
Costumul. Hai.
E oribil.
Eu îmi aleg costumul.
La Shin-Yokohama.
Calc-o!
STAȚIA ISAHAYA
...7, 8, 9, 10.
Te-am găsit!
E rândul meu!
Nu e tatăl tău?
Ce?
Kikuo-san.
Lăsați-mi un mesaj.
TATA
În Japonia sunt mai mulți zei decât bancomate.
Ai auzit de „Cele Opt Milioane de Zei”?
Nu.
Soarele,
pământul,
pădurea,
oceanul.
Înseamnă că Dumnezeu sălăsluiește în toate lucrurile.
Dumnezeu...
e și înlăuntrul nostru.
Alo?
Da, eu sunt.
Serios?
Mulțumesc mult!
Da, înțeleg.
Bine. Mersi! Pa.
Mia!
Ai fost acceptată!
Felicitări!
Sunt atât de mândră!
Ai muncit mult!
Kevin...
chiar e tatăl meu?
Ce vrei să mâncăm azi?
Să sărbătorim!
Mergem la restaurantul preferat?
Dacă e deschis...
Mamă.
Cine e?
Iat-o...
Când veneau actori ambulanți în oraș,
le învățam piesele și le jucam pentru familie.
Acum că mă gândesc,
poate că asta a fost prima mea scenă.
Noroc!
Mulțumesc...
că m-ai adus acasă.
Kikuo-san.
Kikuo-san!
Ce mai faci?
Ce face?
Bine...
Ce e...?
Cine e?
Viața mea...
de dinaintea... vieții mele.
Mă mutasem...
în Tokyo, singur.
La scurt timp,
am primit o scrisoare...
că se îmbolnăvise.
De acolo...
n-a mai durat mult.
Nu e ciudat?
A trecut atâta timp...
dar încă mi-o amintesc...
...foarte clar.
Mă bucur să o revăd înainte să uit totul...
Sunteți dumneavoastră?
Tu ești?
Trebuie să sun pe cineva.
Așa că...
O iau înainte.
- Alo. - Unde ești?
- În Amakusa. - Ce? Unde?
Sunt cu Kikuo. E bine.
Ești prost? Ai răpit clientul!
- Nu l-am răpit. - L-ai scos din casă.
M-a rugat și i-am îndeplinit dorința.
Asta facem, nu? Le satisfacem dorințele.
Nu era decizia ta.
A fost a lui.
Dacă se află, afacerea mea se duce de râpă.
- Înțelegi? - Ești un ipocrit.
Zici că ajuți oamenii, chipurile, cică îi salvezi, dar îi rănești.
- Despre ce vorbești? - Vânătaia lui Aiko.
E vina ta.
Cum îndrăznești?
Kikuo-san. Kikuo.
Kikuo. Kikuo-san.
Kikuo-san.
La naiba.
Kikuo-san.
Dl Vanderploeg?
Da.
Ne însoțiți la secție?
Da.
Înțeleg, dar...
în primul rând, e bariera lingvistică.
Nu e o răpire.
E o neînțelegere.
Bine. Am înțeles.
Ce-au zis?
Kikuo e bine, dar Phillip...
dacă nu-și dovedește nevinovăția în 48 de ore,
va fi urmărit penal.
Ce facem?
Sunăm la ambasadă?
Îmi sun prietenul avocat.
Nu putem face nimic.
Dacă nu facem nimic, va fi deportat!
Exact.
A răpit clientul.
Vorbești serios?
Nu contează ce credem noi, lumea așa o să vadă.
Să facem ceva!
E firma ta?
Eu trebuie să-mi asum responsabilitatea!
Atunci, îl abandonăm?
N-ai treabă?
Intră.
De când te vezi cu soțul meu?
De șapte luni.
Știai că avem copii?
Nu.
Ea mi-a făcut avansuri.
N-aș ieși cu o femeie ca ea.
Ce faci? Cere-ți iertare!
Ești un om de nimic.
Doamnă...
Nu m-am culcat cu soțul tău.
Sunt actriță. Soțul tău
n-are curajul să-și aducă amanta.
Și m-a angajat pe mine.
E o minciună!
Ești nebună?
Ascultă.
Meriți pe cineva mai bun.
- Bună. Familie de închiriat... - Nu mai pot. Îmi dau demisia.
M-am întors.
Bine-ai venit!
Cam devreme.
Ce studiezi?
Științe.
Friptura a fost la ofertă.
Sper să-ți placă.
Ce e?
M-ai strâns prea tare de umeri.
Scuze.
Începem din nou?
Da, sigur!
- M-am întors. - Cam devreme.
Bine-ai venit.
Bună.
Ce studiezi?
Științe.
Hai, încearcă altceva.
Scuze.
Nu-i nimic.
Ce fac...?
Puteți pleca.
Sigur.
Scuze.
Mia.
Da?
Scuzați deranjul.
Sunt Tajima, de la Casa de Avocatură Yashiro.
Și Terasaki.
E casa dlui Kikuo Hasegawa?
Se odihnește.
Despre ce e vorba?
Despre dl Vanderploeg.
Trebuie să vorbim cu dl Hasegawa, dacă se poate.
Așteptați.
Mulțumim.
O să vomit.
- Respiră. - Bine.
Permiteți.
Așteptați aici.
Mulțumim.
Cine e?
Detectivul Kinoshita de la poliția din Kitakamakura.
Am venit să vorbim despre cazul dlui Vanderploeg.
Dl Kikuo Hasegawa e acasă?
Da.
Așteptați.
Nicio problemă.
O să ne-aresteze!
Calmează-te.
Termină!
Calmează-te!
Taci.
Răspund eu.
Sunt detectivul Kinoshita de la poliția din Kitakamakura.
Terasaki, de la Yashiro.
Tajima.
Încântat.
Ne pare bine.
Pe aici, vă rog.
Domnule, aveți musafiri.
Arăți ca naiba.
Mersi că m-ai scos.
N-am fost doar eu.
Ce a zis Kikuo?
Că te-a obligat să-i fii complice.
Da?
I-a spus lui Masami să retragă acuzațiile.
De ce ai făcut-o?
Trebuia să-l ajut.
De ce ai riscat?
Tata a murit acum doi ani.
Și...
n-am fost la înmormântare.
M-am dus la aeroport...
Am stat în terminal.
Voiam să fiu alături de Kikuo.
Îmi pare rău.
Te iubesc.
Îmi pare rău că te-am mințit.
Alo?
Bună.
Actorul Kikuo Hasegawa a decedat aseară în casa sa.
A murit în pace, înconjurat de familie.
Avea 80 de ani.
Tatăl meu a jucat din adolescență.
A jucat în peste 100 de producții,
a interpretat multe roluri.
Dar mi-l voi aminti mereu
ca fiind tata.
Ne vom revedea.
Te voi revedea, prietene.
Ți-ai luat rămas bun?
Da.
Îmi pare rău pentru ce am zis.
Aveam nevoie să aud.
Hai.
Bună, Mia.
Felicitări pentru admitere.
Te plătește mama?
Nu. Am întrebat dacă te pot vizita.
De ce ai venit?
Să vorbim.
Nu vorbesc cu străini.
Pot să plec.
De ce adulții mint mereu?
Pentru că e mai ușor decât să spui adevărul.
Uneori mint ca să-i protejeze pe cei dragi,
dar mama ta n-a vrut să te rănească.
Și tu m-ai rănit. Și ai promis că n-o faci.
Știu.
Îmi pare rău.
Trebuia să fim sinceri cu tine.
Nu e corect.
Îmi plăcea să fii tatăl meu.
Și mie.
Puteai să-mi spui că ești faimos.
Nu sunt.
Cum te cheamă de fapt?
Phillip.
Mia.
Unde... și cum ai reușit să apari în emisiune?
Cum am reușit?
Salutați-o pe bunică.
Da. Mulțumesc.
Verifici asta?
Dle Isoda, mulțumim pentru așteptare.
Bună tuturor.
Familie de închiriat.
Bine.
Ne pare rău, nu mai oferim „Servicii de Scuze”.
Baftă.
Bună ziua. Familie de închiriat.
Da, îmi spuneți numele?
Am plecat.
Traducerea și adaptarea: jarvis
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania