‫"הגבולות המפרידים בין החיים לבין המוות‬
‫"הם, במקרה הטוב, מטושטשים ולא ברורים.‬
‫"מי יאמר היכן האחד מסתיים‬ ‫והאחר מתחיל?" א' א' פו.‬
‫- עיניה התכולות -‬
‫בוקר טוב, רבותיי.‬
‫אתה אגוסטוס לנדור?‬ ‫-כן.‬
‫ואתה?‬
‫קפטן היצ'קוק, עומד לשירותך.‬ ‫סגן מפקד האקדמיה.‬
‫באתי כדי להודיעך‬
‫כי המפקח תאייר‬ ‫מבקש להיפגש עמך באופן מיידי.‬
‫לשם מה הפגישה?‬ ‫-אשאיר זאת לקולונל.‬
‫מתי אמורה הפגישה להתקיים?‬ ‫-בהקדם, אם זה רצוי לך.‬
‫ואם אחליט שלא לבוא?‬
‫זה יהיה עניינך. אתה אזרח פרטי.‬
‫טוב, יום יפה לנסיעה בכרכרה.‬
‫- עמק ההדסון, ניו יורק‬ ‫1830 -‬
‫המושל אמר שהיית ממש אגדה‬ ‫בקרב שוטרי העיר ניו יורק.‬
‫וכשהמליץ על שירותיך,‬ ‫הזכיר את הישגיך המרשימים,‬
‫כולל מעצר מנהיגי "נערי השחר",‬ ‫פירוק כנופיית "שולי הכותונת" המפחידה‬
‫ופיענוח רצח מבעית במיוחד‬ ‫של יצאנית צעירה באליז'אן פילדס.‬
‫- וסט פוינט‬ ‫אקדמיית צבא ארה"ב - ‬
‫כישרונותיך כוללים פיצוח צפנים,‬ ‫ריסון מהומות,‬
‫וחקירות בלי כפפות של משי.‬
‫אתה בן לכומר מגלוסטר,‬
‫והגעת אל ניו יורק כשהיית עוד בנעוריך.‬
‫ואתה אלמן, מר לנדור.‬
‫זה שלוש שנים.‬
‫להזמין קפה?‬ ‫-בירה רצויה יותר.‬
‫אתה…‬
‫אתה שומר את הסיכומים הללו‬ ‫בתא סתרים שם מאחור, לא כן?‬
‫מה עוד כתוב בהם?‬
‫האם כתוב שלא הטלתי צל על דלת כנסייה‬
‫זה זמן רב?‬
‫האם מצוין שם שבתי הסתלקה לה לפני זמן מה?‬
‫אנו מודעים להיעלמות בתך,‬
‫ונבקש להביע את צערנו.‬
‫עם כל הכבוד, אני מקווה שלא עלבתי בך.‬
‫לא.‬
‫לא, סליחה. עליי להתנצל.‬
‫ואני אכן מתנצל. אנא, המשך.‬
‫מר לנדור, חובה עלינו‬ ‫להתקדם בדיסקרטיות רבה.‬
‫אנו מחפשים מישהו.‬
‫אדם פרטי שהוכיח חריצות מתועדת וטקט,‬
‫שיוכל לנהל חקירות מטעם האקדמיה.‬
‫טבען מורכב ובעל אופי רגיש,‬
‫ועניינן אחד מצוערינו.‬
‫תלמיד השנה השנייה מקנטקי, ששמו פריי.‬
‫לרוי פריי.‬ ‫-אין טעם ללכת סחור-סחור.‬
‫פריי תלה את עצמו… אמש.‬
‫אני מצטער לשמוע.‬
‫זהו עסק ביש, אבל עליך להבין את עמדתנו.‬
‫הופקדנו מפורשות לדאוג לצעירים אלה,‬
‫לעצב אותם כג'נטלמנים וחיילים,‬ ‫ולשם כך, אנו דוחקים בהם.‬
‫אבל אנו אוהבים לחשוב‬ ‫שאנו יודעים מתי להפסיק לדחוק.‬
‫בחור תולה את עצמו.‬
‫זה עניין לחוקר מקרי המוות.‬ ‫-חוששני שאין זה סוף הפרשה.‬
‫גופתו של הצוער פריי חוללה אמש‬ ‫במחלקה בבית החולים.‬
‫חוללה? על ידי מי?‬
‫אילו ידענו, לא היה כל צורך לזמנך.‬
‫בטוחני כי באקדמיה לא מעט שוחרי מעשי קונדס.‬
‫לא היה זה מעשה קונדס, מר לנדור.‬
‫ליבו של לרוי פריי נעקר מחזהו.‬
‫ד"ר מרקוויז, כיצד ניתן לבצע דבר כזה?‬
‫אזמל. כל סכין סבירה וחדה תתאים.‬
‫אבל להגיע אל הלב, זה החלק המסובך.‬
‫החתכים הללו בריאות ובכבד,‬
‫מקורם בסיבוב הלהב במטרה לחוס על הלב.‬
‫וכיצד משמרים את הלב?‬
‫במכל כלשהו.‬
‫עטוף באריג דק או בנייר עיתון.‬
‫סביר להניח שבתוך קרח.‬
‫איזה מין טיפוס יעשה מעשה שכזה?‬
‫חזק.‬
‫אם כך, לא אישה?‬
‫שום אישה שהיה לי העונג להכיר. לא.‬
‫ולגבי ייחוסו הרפואי?‬
‫האם יהיה עליו להיות בעל השכלה והכשרה כשלך?‬
‫לאו דווקא.‬
‫הוא יזדקק לאור רב, ולדעת היכן לחתוך,‬
‫אבל הוא לאו דווקא צריך להיות רופא או מנתח.‬
‫הוא ודאי…‬ ‫-לוקה בנפשו!‬
‫ומסתובב בחופשי.‬
‫הצג 'שק!‬
‫אנא סלח לי, מר לנדור.‬
‫מצאת אותנו במצב רגיש ביותר.‬
‫ישנם סנטורים חזקים מסוימים בוושינגטון‬
‫שרוצים יותר מכול‬ ‫לראות אותנו נכשלים, לסגור אותנו.‬
‫אני מבקש את עזרתך להציל‬ ‫את הכבוד של האקדמיה של צבא ארה"ב.‬
‫ואכן אנסה להצילו.‬
‫אמש היית בתורנות שמירה, מר האנטון.‬
‫כן, אדוני.‬
‫התייצבתי ב-21:30,‬ ‫הוחלפתי בחצות וחזרתי אל חדר הכוננות.‬
‫היכן הוא נמצא?‬
‫מספר ארבע, אדוני. ליד מצודת קלינטון.‬
‫אני מודה, אינני מכיר את השטח,‬
‫אך נראה שהחלק שאנו עומדים עליו עכשיו‬
‫אינו נמצא בנתיב‬ ‫ממצודת קלינטון אל הקסרקטין הצפוני.‬
‫לא, אדוני.‬ ‫-מדוע סטית מהדרך?‬
‫ובכן, אדוני, בדרכי שמעתי רחש.‬
‫העליתי בדעתי שזו חיה.‬
‫נשמע כאילו גססה או נתפסה במלכודת,‬ ‫ולכן נחלצתי לעזרתה.‬
‫אני חובב נלהב של בעלי חיים.‬
‫רצתי לכאן עד שהתחככתי בצוער פריי, אדוני.‬
‫כיצד הוא נראה?‬ ‫-לא טוב, אדוני.‬
‫הוא לא היה תלוי ישר.‬
‫נראה כי היה כמעט ישוב בכיסא.‬
‫אינני מבין.‬
‫כפות רגליו נגעו בקרקע, אדוני.‬
‫כפות רגליו נגעו בקרקע?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫טוב. מה עשית אז?‬
‫רצתי. רצתי ישירות חזרה‬ ‫אל הקסרקטין הצפוני.‬
‫שאלה אחרונה ולא אטריד אותך עוד.‬
‫האם ראית כאן אדם נוסף?‬
‫לא, אדוני.‬
‫מר האנטון.‬
‫הצוואר…‬
‫הוא היה הדבר הראשון שנראה לי מוזר.‬
‫רואה?‬
‫כלל לא לפיתה נקייה. החבל תפס אותו,‬
‫עלה וירד בצווארו, בניסיון לשפר את אחיזתו.‬
‫כאילו…‬
‫כאילו הוא… נלחם.‬
‫הבט, אם תואיל, באצבעותיו.‬
‫מכוסות שלפוחיות טריות עקב לפיתת החבל,‬
‫במאמץ לקלוף אותו מצווארו.‬
‫האוכל לשאול מה קורה כאן?‬
‫הדבר הזה חורג מן המקובל.‬
‫תהיתי אם לא תתנגד למשש‬ ‫את עורפו של מר פריי.‬
‫בדקת את מר פריי, נכון?‬
‫מובן שבדקתי. זהו תפקידי.‬
‫הלא דנו כבר בדבר?‬
‫יש מעין חבורה.‬
‫באונה הקודקודית.‬
‫אורכה כשמונה ס"מ.‬
‫נראה כי פספסתי אותה.‬
‫מישהו רצח את מר פריי.‬
‫האם זה מה שאתה אומר לנו, מר לנדור?‬
‫נראה כי זהו הכיוון, קפטן היצ'קוק.‬
‫זה דבר קל לפספוס, דוקטור.‬
‫מר לנדור.‬
‫כעת משאתה עמנו,‬
‫חובה להכתיב כמה כללי יסוד.‬
‫אתה תדווח לי על בסיס יומי,‬ ‫ואני, בתורי, לקולונל.‬
‫ואל לך לומר מילה על כך לאיש,‬ ‫לא בתוך האקדמיה ולא מחוצה לה.‬
‫זה הכול?‬ ‫-תנאי אחד אחרון.‬
‫במהלך כל החקירה הזו, תתנזר משתייה.‬
‫שמך הולך לפניך.‬
‫סלח לי.‬
‫אתה אגוסטוס לנדור?‬ ‫-אכן.‬
‫אם אינני טועה, נתבקשת לפענח את התעלומה‬
‫סביב לרוי פריי.‬
‫אכן כן. איך אוכל לעזור?‬
‫חיוני מבחינתי, ולטובת כבוד מוסד זה,‬
‫לחלוק חלק מהמסקנות אליהן הגעתי.‬
‫מסקנות?‬
‫בנוגע למר פריי המנוח.‬
‫אשמח מאוד לשמוע.‬
‫האדם שאתה מחפש‬
‫הוא משורר.‬
‫טוראי קוקרן.‬
‫כשגופתו של לרוי פריי הובאה אל בית החולים,‬
‫אתה הופקדת על שמירתה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫האם משהו קרה במהלך משמרתך?‬ ‫-רק ב-2:30.‬
‫אז שוחררתי מתפקידי.‬ ‫-מי שחרר אותך?‬
‫טוראי, מי שחרר אותך?‬ ‫-אין ביכולתי לומר, אדוני.‬
‫רק שזה היה קצין.‬
‫הוא לא הזדהה?‬ ‫-לא, אדוני.‬
‫אך לא הייתי מצפה מקצין להזדהות.‬
‫מה אמר לך קצין זה?‬
‫הוא אמר, "תודה לך, טוראי.‬ ‫סיימת. אתה משוחרר."‬
‫בקשה משונה, לא?‬ ‫-כן, אדוני. מאוד.‬
‫ראית את פני הקצין?‬ ‫-לא, אדוני.‬
‫היה ברשותי רק נר. היה חשוך ביותר.‬
‫אם כך, אמור לי, כיצד ידעת שזה קצין?‬
‫הדרגה על כתפו, אדוני.‬ ‫אם כי עליי להודות, הדבר היה מוזר ביותר.‬
‫מדוע?‬ ‫-הדרגות.‬
‫דרגות כתף שמאל היו חסרות.‬
‫הנה האיש בכבודו ובעצמו.‬
‫בני מסוגל לזהות אדם הזקוק למשקה.‬
‫עצם מראהו מחמם את ליבי.‬
‫בני!‬ ‫-אדוני.‬
‫לחיי… כללים.‬ ‫-שילכו להזדיין.‬
‫פטסי.‬
‫פטסי!‬
‫מדוע את נסערת?‬
‫שמעת על הצוער המסכן?‬
‫הם אומרים שעברו שעות עד שמת.‬ ‫-"הם"?‬
‫הוא.‬
‫אתה לא אמור להיות בתפילה?‬
‫ערב טוב. תפילה?‬
‫לא, לא אחסר לאיש.‬
‫בקושי מודעים להימצאותי באקדמיה.‬
‫יתרה מזאת, למדתי הרבה יותר‬ ‫בחדרים שכאלה מאשר בכל כיתה.‬
‫איני מטיל בכך ספק.‬
‫שב, בבקשה. קח לך…‬
‫כיסא?‬ ‫-כיסא. תודה.‬
‫תלמיד שנה ד' פו. א' א' פו.‬
‫אדגר א' פו.‬
‫אני רואה כי פיתחת צמא קשה.‬
‫צימאון מבריח את הדיכאון.‬
‫אז אמור לי, כיצד גילית על לרוי פריי?‬
‫מהאנטון, כמובן.‬
‫הוא מפיץ את החדשות משל היה כרוז העיר.‬
‫אולי בקרוב מישהו יתלה אותו.‬
‫אינך מתכוון לרמוז שמישהו תלה את מר פריי?‬
‫אין בכוונתי לרמוז דבר.‬
‫מדוע אתה חושב‬ ‫שהאיש שעקר את ליבו של לרוי פריי‬
‫היה משורר?‬
‫ובכן…‬
‫הלב הינו סמל או שהינו חסר משמעות.‬
‫כעת, בטל את אפשרות הסמל ועם מה נותרת?‬
‫חופן שריר שמבחינה אסתטית,‬ ‫אינו מעניין יותר משלפוחית שתן.‬
‫כעת, עקירת לב אדם מהווה מעשה לא חוקי.‬
‫ומי מצויד טוב יותר למלאכה מסוג זה‬
‫מאשר משורר?‬
‫משורר מילולי ביותר, כך זה נראה…‬
‫לא תוכל להעמיד פנים שמעשה אכזרי זה‬
‫לא הבריח כל מחשבה ספרותית מעצם כפלי מוחך.‬
‫הפואמה המקסימה של הלורד סקלינג,‬
‫"אנא, השיבי לי את ליבי‬ ‫שכן את שלך לא אוכל לקבל"‬
‫או אפילו מהתנ"ך,‬
‫"לב טהור, ברא לי אלוהים.‬
‫"לב נשבר ונדכה, אלוהים, לא תבזה."‬
‫אם כך, באותה מידה‬ ‫ייתכן שאנו מחפשים מטורף דתי.‬
‫לא, הבן, שכחתי לחלוק עמך שאני עצמי משורר,‬
‫ולכן נוטה לחשוב כמשורר.‬
‫לא מזדמן לי לעסוק רבות בשירה.‬
‫ולמה לך? אתה אמריקני.‬
‫ואתה?‬
‫אומן. אי לכך, חסר ארץ.‬
‫מה, מר לנדור?‬
‫עזרת לי מאוד.‬
‫תן מבט נוסף בצוער ששמו לאפבורו.‬
‫בעבר שותפו לחדר של לרוי פריי,‬ ‫עד שנקלעו לסכסוך,‬
‫שמהותו נותרת לא ברורה.‬
‫מר לאפבורו.‬
‫ספר למר לנדור כיצד אתה ופריי הייתם מכרים.‬
‫כן, המפקד. היינו שותפים לחדר.‬
‫האם אי פעם הסתכסכתם?‬
‫לא הייתי אומר שהסתכסכנו. פשוט…‬
‫עניין של הסתעפות דרכים, אדוני.‬
‫ומה גרם להסתעפות זו?‬
‫לא משהו כזה…‬
‫דבר די שגרתי.‬
‫אם ידוע לך דבר מה על מר פריי,‬
‫חובה עליך לחשוף אותו מייד.‬
‫אז כך העניין, אדוני.‬
‫ניתן לומר כי התחבר ל…‬
‫חבורה רעה.‬
‫לפחות כך הוא כינה אותם.‬
‫אם כך אמור לי, ב"חבורה רעה",‬ ‫האם התכוון לצוערים אחרים?‬
‫הוא מעולם לא אמר זאת, אך הנחתי שכן.‬
‫ומדוע לא דיווחת על כך קודם?‬
‫האמנתי שהדבר חסר חשיבות.‬
‫זה היה לפני זמן רב כל כך, המפקד.‬
‫משוחרר!‬
‫מר סטודרד.‬
‫אתה היית האחרון שראה את מר פריי בחיים.‬
‫כן, המפקד.‬
‫הרם את קולך.‬ ‫-פשוט איני במיטבי, המפקד.‬
‫אכן ראיתי את לרוי מאוחר בלילה המדובר.‬
‫חלפתי על פניו בדרך לקסרקטין שעה שנכנסתי.‬
‫שוחחת עמו?‬
‫הוא עצר אותי, שאל אם יש בסביבה קצינים.‬
‫כיצד מר פריי נראה?‬
‫היה חשוך מאוד. לא אוכל לסמוך על זיכרוני.‬
‫האם נשא דבר מה על גופו, אולי פיסת חבל?‬
‫לא עד כמה שראיתי.‬
‫היה משהו.‬
‫בעת שיצא, שאלתי את פריי‬ ‫לאן פניו מועדות בשעה כה מאוחרת.‬
‫ו…?‬
‫הוא ענה, "עניינים חיוניים".‬
‫מה חשבת שהייתה כוונתו?‬
‫אינני יודע.‬
‫משוחרר.‬
‫סלח לי, קפטן.‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫"מישהו שחט והשחית פרה וכבשה בקולד ספרינג.‬
‫"בתי החזה שלהן נחתכו באכזריות וליבן הוסר."‬
‫אף אחד מברואי האל אינו חסין מפני אדם זה?‬
‫איננו יודעים אם מדובר באותו אדם.‬
‫מה?‬
‫אם כך, צירוף מקרים?‬
‫החל מ-6:00 מחר בבוקר,‬
‫כל החיילים ישתתפו אך ורק בשיעורים,‬ ‫בארוחות ובתפילות.‬
‫ותו לא!‬
‫אם מישהו מבני כיתתך ישאל,‬ ‫שוחחנו אך ורק על היכרותך עם לרוי פריי.‬
‫לא הייתה כל היכרות. לא הכרתי אותו.‬
‫מה?‬ ‫-לא הכרתי את הבחור.‬
‫אם כך, הבנתי לא נכון.‬ ‫-אינך הראשון.‬
‫אז אם זה איננו דיון, מה זה?‬
‫הצעת עבודה.‬
‫ללא שכר.‬
‫אסור לאיש מבני כיתתך לדעת במה אתה עוסק‬
‫עד שיעבור זמן רב מסיום המשימה.‬
‫ואם הם כן יגלו, שמך ודאי יהיה לקללה.‬
‫הצעה שאין לעמוד בפניה.‬
‫לא, אנא ממך, ספר לי עוד.‬
‫מצוין. אבקש כי תפענח את זה,‬ ‫חלק מפתק גדול יותר.‬
‫תיאלץ לעבוד בחשאי ובדיוק רב ביותר.‬
‫אני שמח לדווח כי פענחתי בהצלחה את הודעתך.‬
‫היא נכתבה ביד, והינה בעלת אופי אישי.‬
‫היא הייתה ברשות פריי בשעת מותו.‬
‫אם כך, ניתן להניח כי די היה בה‬
‫כדי למשוך אותו מהקסרקטין שלו בלילה המדובר.‬
‫משום ששאר ההודעה נקרעה מידו,‬
‫נוכל להניח כי המכתב,‬ ‫באופן כלשהו, זיהה את שולחו.‬
‫כעת, השימוש באותיות דפוס,‬ ‫שחורות ופרימיטיביות,‬
‫מצביע על כך‬ ‫שהשולח ביקש גם להסוות את זהותו.‬
‫הזמנה מסוג כלשהו,‬ ‫או שמא נדייק ונקרא לדבר "מלכודת".‬
‫מלכודת?‬
‫כעת, עם מחשבה זו… היורשה לי?‬
‫הבה נרכז את מאמצינו בשורה השלישית,‬
‫שאנו יודעים, עובדתית, שהיא שלמה.‬
‫"נא". אך נא מה?‬
‫משהו שמתחיל ב-ת'.‬
‫"תמיר"? "תפל"?‬
‫לא. דבר מזה אינו מתאים להזמנה.‬
‫"נא תאבד"? לא. המבנה מגושם מדי.‬
‫אם, למעשה, נוכחותו של לרוי פריי‬ ‫נתבקשה בזמן ובמקום נתונים,‬
‫יש רק מילה אחת, "תאחר."‬
‫"נא תאחר."‬
‫ועם סריקת השורה השלישית,‬
‫המילה הראשונה נעשית פשוטה כמעט עד עלבון‬
‫להסקה, "אל".‬
‫אם כך, "אל נא תאחר".‬
‫כעת, תן מבט נוקב, מר לנדור.‬
‫אין צורך להרחיק בחיפוש אחר מועמד מתאים.‬
‫אם פריי היה בדרכו אל אתר קבוע מראש,‬
‫הוא היה, מבחינת המחבר, נכון לבוא.‬
‫אם כך, "בוא, מר פריי."‬
‫כעת, משזה הובן, אין דבר פשוט יותר‬
‫מאשר הסקת המילה הבאה.‬ ‫האם תוכל להיות כל דבר מלבד "בקרוב"?‬
‫נכניס את המילה, ובבקשה!‬
‫"אל נא תאחר. בוא בקרוב."‬
‫והנה לך, הפתרון לאניגמה הקטנה שלנו,‬
‫שמוגש לך בכבוד.‬
‫עבודה מצוינת ביותר. תודה לך.‬
‫רק דבר אחד.‬ ‫-כן?‬
‫האם התמזל מזלך עם שתי השורות הראשונות?‬
‫ובכן, נאלצתי להודות שהמצב אבוד.‬
‫האם אתה מאיית היטב?‬
‫ללא רבב, בפסיקת אותוריטה חשובה לא פחות‬
‫מאשר הכומר ג'ון ברנסבי מסטוק נואינגטון.‬
‫אם כך, אני מניח כי מעולם לא עשית‬ ‫את מה שרבים מאיתנו… עושים.‬
‫שגית באיות מילים שנשמעות דומות.‬
‫למשל, "כן", "קאן", ו"כאן".‬
‫שגיאה שכיחה.‬
‫אכן הזמנה. "פגוש אותי כאן."‬
‫כמובן, עדיין איננו יודעים‬ ‫היכן הפגישה, נכון?‬
‫משהו שבסופו "ג-נ".‬
‫המעגן!‬
‫ואם יורשה לי להוסיף, המפרצון שליד המעגן.‬ ‫-בחירה מצוינת.‬
‫אם כך, "אהיה במפרצון שליד המעגן.‬
‫"ניפגש כאן בסביבות השעה 23:00".‬
‫אם כך, "אל נא תאחר. בוא, פגוש אותי"‬ ‫אולי קרוב יותר לתשובה.‬
‫האם זה מרמז על משהו?‬
‫מדוע שייפגש עם צוער במעגן‬
‫כשיוכלו להיפגש בכל מקום?‬
‫משום שלא מדובר בצוער, אלא באישה.‬
‫ידעת את הפתרון מההתחלה, מר לנדור.‬
‫היה לי מושג כלשהו.‬
‫אם כך, אם זוהי אכן אישה שאנו מחפשים,‬
‫אני סבור כי זכיתי לחזות בה.‬
‫בבוקר שלאחר מותו של לרוי פריי,‬ ‫לפני שידעתי על המתרחש,‬
‫התעוררתי והתחלתי לדקלם‬ ‫שורות פתיחה של פואמה,‬
‫שורות המספרות על אישה מסתורית במצוקה קשה.‬
‫ואז, מחוץ לחדר האוכל,‬ ‫התגלתה היצורה היפה ביותר‬
‫שאי פעם היה לי העונג לתת בה מבט.‬
‫מי היא הייתה?‬
‫אין לי שמץ של מושג.‬
‫אבל מדוע אתה מאמין שהפואמה‬ ‫או הצעירה קשורות אל מר פריי?‬
‫אווירת האלימות הסמויה.‬
‫כפייה שאין להעלות על דל שפתיים.‬
‫אישה אלמונית.‬
‫יכולת להתעורר בכל בוקר אחר ולכתוב אותה.‬
‫אך לא אני כתבתי אותה. היא הוכתבה לי.‬
‫הוכתבה?‬
‫על ידי מי?‬
‫אימי.‬
‫היא מתה.‬
‫מתה זה 20 שנים כמעט.‬
‫ספרי לי על הברנש הזה, פו.‬
‫הו, פואי.‬
‫בחור מקסים.‬
‫נימוסים יפהפיים. מרבה לדבר.‬
‫בהחלט. ובהחלט יש בו דבר מה מוזר.‬
‫משום שהוא מרבה לדבר?‬
‫לא, משום שכולו דמיונות חסרי פשר.‬
‫מספר לי על פואמה,‬
‫טוען שהיא קשורה למות לרוי פריי.‬
‫טוען שהוכתבה לו, תוך כדי שינה,‬ ‫על ידי אימו המנוחה.‬
‫אתה, מכל האנשים, יודע שאנשים שאיבדנו…‬
‫נמצאים עמנו תמיד.‬
‫אדם יעשה כמעט הכול‬ ‫כדי להונות את המוות, לא כן?‬
‫במכל כלשהו.‬
‫עטוף באריג דק או בנייר עיתון.‬
‫סביר להניח שבתוך קרח.‬
‫- פגוש אותי במחסן הקרח. אל פחד -‬
‫יופי. הפתק שלי הגיע אליך.‬
‫האם עקבו אחריך?‬ ‫-עקבו?‬
‫איזה חוסר מקצועיות. מובן שלא.‬
‫מה זה?‬ ‫-זירת הפשע.‬
‫הפשע… השני.‬
‫המקום שאליו הובא ליבו של פריי.‬
‫הזכרת שלקיחת ליבו של פריי‬ ‫משכה אותך אל התנ"ך.‬
‫עליי להודות. כבר נטיתי בכיוון הזה.‬
‫לא אל התנ"ך,‬
‫אלא אל דת.‬
‫דבר זה אכן מזכיר פולחן כלשהו.‬
‫דם ונרות שהונחו כאן במכוון.‬
‫מעגל.‬ ‫-ומשולש.‬
‫וסביר להניח שליבו של פריי הונח בפנים.‬
‫יש לי ידיד ותיק שאולי יוכל לסייע לנו.‬
‫פרופסור ז'אן פפה הוא מומחה לסמלים…‬
‫פפה!‬ ‫-…טקסים, תורת הנסתר.‬
‫פרופסור!‬ ‫-ייתכן כי פפה‬
‫הוא האדם המוזר ביותר…‬ ‫-היכנסו. אני מאחור.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬ ‫-…שהיה לי העונג להכיר.‬
‫אני מביא עמי משהו מסקרן שאשמח אם תבחן.‬
‫זהו לא אחר מאשר מעגל קסום.‬
‫זכור לי שראיתי שכמותו‬ ‫ב"לה וריטבל דרגון רוז'",‬
‫ואם זיכרוני אינו מטעני,‬ ‫הקוסם נהג לעמוד שם,‬
‫במשולש.‬
‫בגפו?‬
‫אולי הייתה לו קבוצת עוזרים.‬
‫ונרות ולפידים בכל צד, אור בכל מקום.‬
‫פסטיבל אורות, למעשה.‬
‫כעת, גאס, אם תלך למדף השלישי…‬
‫השני מלמעלה.‬
‫הספר שם למעלה.‬
‫כן.‬
‫פייר דה לנקרה, צייד המכשפות מעורר האימה.‬
‫האם אתה קורא צרפתית, מר פו?‬ ‫-כן.‬
‫אנא קרא בדממה. זה בעמוד המרכזי.‬
‫דה לנקרה הוציא להורג 600 מכשפות בסקיות,‬
‫והותיר אחריו את הספר המדהים‬ ‫שקורא אתה ממנו כעת בעיון.‬
‫אך הספר שאבקש להעניק לך,‬ ‫"דיסקורס דו דיאבלה" מאת אנרי לה קלרק,‬
‫שהוציא להורג 700 מכשפות טרם סיים,‬
‫ככל הנראה הושמד.‬
‫כעת, השמועה אומרת כי הותיר מאחור‬ ‫שניים או שלושה כרכים אחרים‬
‫הזהים לזה שהושמד.‬
‫אם כך, מציאת אחד מהם הייתה לדיבוק‬ ‫בקרב רבים מאספני פריטי תורת הנסתר.‬
‫מדוע?‬ ‫-מדוע?‬
‫לה קלרק הותיר אחריו הוראות להבטחת…‬
‫חיי נצח.‬
‫אלוהים.‬
‫"ידוע הדבר בקרב אחוות מלאכי החבלה‬
‫"שתכולת סעודת השבת של מכשפה‬
‫"מוגבלת לפריטים הבאים:‬
‫"חיות טמאות שנוצרים לעולם לא יאכלו,‬
‫"לבבותיהם של ילדים שלא הוטבלו,‬
‫"ולבבותיהם של התלויים על הגרדום."‬
‫עליך להסתנן בדיסקרטיות לתוך קבוצת הצוערים,‬
‫ולברר מי מהם אולי עוסק בתורת הנסתר.‬
‫אנא הסבר.‬
‫ובכן, זכיתי לפניות מסוימות,‬
‫אפלות למדי, ועליי לומר, שטניות.‬
‫שטניות?‬ ‫-כן.‬
‫עודדו אותי לפקפק בעצם יסוד אמונתי,‬
‫ולהתנסות במנהגים מסתוריים‬ ‫וארכאיים ממקור קדום.‬
‫מנהגים ארכאיים?‬ ‫-כוונתו לכישוף. מי זה היה?‬
‫אנו דורשים לדעת.‬ ‫-כבודי מונע ממני לחשוף את שמו.‬
‫מי זה היה?‬
‫לא תוציא זאת ממני בכוח,‬ ‫גם אם האל עצמו יאיים להכותני בברק.‬
‫אם תרצה להצטרף לתפילותינו…‬ ‫-לא, בי נשבעתי.‬
‫אם נתבקשת לפקפק ב…‬ ‫-על העניין להישאר פרטי.‬
‫האם זה היה מרקוויז?‬
‫המילטון, היזהר.‬
‫כן, יש לי שם, אך עליי לחבר לו פנים.‬
‫סחרחורת?‬
‫ובכן, הדברים מסתובבים להם.‬
‫קצב הלב שלך די מהיר.‬
‫בסדר גמור, מר פו, הישאר היום במגורים‬
‫ושמור על עצמך.‬
‫הצג זאת ללוטננט לוק ולמפקד צועריו,‬
‫ארטמוס, בני.‬
‫הוא יוודא שתקבל פטור מחובותיך.‬
‫אתה מבקש פטור מהשיעור משום שלקית…‬
‫בסחרחורת?‬
‫ובמכאוב קשה יותר שלא הוזכר במכתב.‬
‫התקף "רפיון רוח".‬
‫"רפיון רוח"?‬
‫מסוג קשה ביותר.‬
‫היזהר, פו.‬
‫תוכל לשאול את הרופא בעצמך.‬
‫זה נכון, לוטננט.‬
‫אבי אכן אמר לי כי מעולם לא ראה כדבר.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אבל אני מאשים אותך בחוצפה מבישה.‬
‫שלוש נקודות.‬
‫שוב במיידי אל מגוריך.‬
‫ומוטב שתהיה שם כשהקצינים יגיעו לבדיקה.‬
‫פו, כן?‬ ‫-כן.‬
‫ארטמוס מרקוויז.‬
‫עליי לומר, חוצפתך ראויה להערכה.‬
‫הלילה ב-23:00, בקסרקטין הצפוני מספר 18.‬
‫התנצלותי על האיחור.‬ ‫אני מקווה שלא חיכית זמן רב מדי.‬
‫זה מקסים.‬
‫ספרים!‬
‫מעולם לא ריתקת אותי יותר.‬
‫היכן להתחיל?‬
‫פנימור קופר האומלל.‬ ‫נראה כי כל ספרייה חייבת עותק אחד.‬
‫איזה אוסף.‬
‫היסטוריית מצרים ועוד.‬
‫סודך נחשף.‬
‫גרמת לי להאמין שאינך קורא שירה.‬
‫אני לא.‬
‫ביירון!‬
‫אהוב עליי באופן אישי, מר לנדור…‬ ‫-בבקשה.‬
‫…ועליי לומר, שעלעלו בו רבות.‬
‫הוא של בתי.‬
‫ובתך כבר איננה כאן?‬
‫לא. היא ברחה עם מישהו.‬
‫מישהו שהכרת?‬
‫באופן שטחי.‬
‫והיא עזבה לבלי שוב?‬
‫מסתמן שכן.‬
‫אם כך, שנינו לבד בעולם.‬
‫אבל אימך עמך.‬
‫היא עדיין מדברת איתך.‬
‫במובן כלשהו.‬ ‫-כן.‬
‫כן, מפעם לפעם.‬
‫ועליי להוסיף, כל שטוב בי כאדם,‬ ‫ברוחי, מקורו בה.‬
‫בתך. מה שמה? אם אינך מתנגד.‬
‫מתילדה.‬
‫מאטי.‬
‫אל תוסיף, מר לנדור.‬
‫אם כך, אמרת שמצאת דבר מה.‬ ‫-לא. טוב מזה.‬
‫אדם המתקרא מרקוויז.‬
‫הרופא.‬
‫לא. בנו, ארטמוס.‬
‫ואני הטלתי על עצמי להיכנס‬ ‫אל קבוצת חבריו הבלתי חדירה.‬
‫הנה ברוא טוב נוסף של האל.‬
‫באדיבות פטסי האלוהית.‬
‫האם תדווח עלינו‬ ‫על שהפרנו את שעת העוצר, פו?‬
‫האם עבירותינו הקלות פוגעות בך?‬
‫לא רק שאיני פגוע, מר בלינג'ר, אלא…‬
‫יש צורך בסיבוב נוסף.‬
‫שתה אותו.‬
‫את כולו, אישה.‬
‫בלינג'ר, אתה בריון לא קטן הלילה.‬
‫משקה נוסף, בבקשה.‬
‫אני מודה לך.‬
‫אוכל לעשות זאת לילה שלם.‬
‫בלינג'ר, הירגע.‬
‫טרחתי רבות כדי להשיג את ה"מאש" הזה.‬
‫פו.‬
‫הבנתי שאתה משורר שפורסם.‬
‫נאמר לי כי ברשותי מתנה צנועה.‬
‫אם כך, אני דורש הקראה פומבית.‬
‫הנעם את זמננו.‬
‫"בברמודה הייתה מעורטלת‬
‫"חרשה מזימות‬
‫"גם זממתי‬
‫"היא חשבה שחיזור‬ ‫בעירום זה אסור‬
‫"אז תרגלתי‬ ‫'שתדלתי, שיגלתי!"‬
‫כל הכבוד, פו.‬ ‫-בראבו.‬
‫בראבו.‬
‫הקלף המפסיד… הוא שבע.‬
‫הקלף המנצח… נסיך.‬
‫יפה-יפה, זה יום המזל שלך, פו.‬
‫תודה.‬
‫האם זה נכון, פו,‬ ‫שהבלש לנדור חקר אותך בנוגע לפריי?‬
‫היה לו הרושם המוטעה‬ ‫שהייתי חבר קרוב של פריי.‬
‫והאם היית?‬
‫כלל לא.‬
‫אם כי מתבקש שהדרך היחידה‬ ‫שבה פריי הצליח למשוך תשומת לב‬
‫הייתה לתלות את עצמו.‬
‫נראה לי שתלה את עצמו בייאוש‬ ‫לאחר שנדחה על ידי אישה.‬
‫ובאיזו אישה מדובר, סטודרד?‬
‫מה באשר לאחותך, ארטמוס?‬
‫האם לא כבשה את ליבו של פריי?‬
‫באמת, רנדי.‬
‫היית קרוב יותר אל פריי מאשר שאר הנוכחים.‬
‫כמדומני שלא הייתי קרוב אליו כל כך…‬
‫כפי שהיית אתה.‬
‫טוב. היכן היינו?‬
‫פו!‬
‫שעת העוצר אינה נוגעת לך, מר פו?‬
‫הסבר את מעשיך.‬
‫כיבוי נרות היה לפני שלוש שעות.‬
‫אני מצטער, המפקד.‬
‫התנצלויותיך תמיד נשמעו לי חלולות.‬
‫לרוי פריי פגש את בוראו‬ ‫כשגם יצא לאחר שעת העוצר.‬
‫חזור אל הקסרקטין במיידי.‬
‫למזלך אינך כורה את קברך.‬
‫תודה, המפקד.‬
‫קצב כפול.‬
‫מאטי?‬
‫"זכור לי אתה למען טובך, ה'.‬
‫"כי אין במוות זכרך,‬
‫"בשאול מי יודה לך?‬
‫"אל תזכור כחסדך,‬
‫"זכור לי אתה למען טובך, ה'.‬
‫"עששה מכעס עיני."‬
‫אתה מר לנדור, לא כן?‬
‫אכן.‬
‫אני אימו של לרוי.‬
‫ברצוני לתת לך את זה.‬
‫יומנו של לרוי.‬
‫תיעוד של שלוש השנים האחרונות לפחות.‬
‫לא זכור לי…‬
‫אני משתתף בצערך.‬
‫אובדן נוראי.‬
‫לא זכור לי שיומן נמצא בין חפציו האישיים.‬
‫זה היה מר בלינג'ר ששלח לי אותו.‬
‫מר בלינג'ר?‬ ‫-כן.‬
‫בשומעו על התקרית,‬
‫ניגש ישירות אל מגוריו של לרוי‬ ‫כדי לראות מה ניתן לעשות.‬
‫הבחור היקר שלח לי אותו בדואר.‬
‫אני מבין.‬
‫ובדיוק עכשיו… ברגע שראה אותי,‬
‫הוא אמר, "חשבתי שהיומן של לרוי‬ ‫צריך להיות עמך בקנטקי,‬
‫"ואם תרצי לשרוף אותו, עשי זאת בלי חשש."‬
‫כמה מתחשב מצדו.‬
‫אבל אינני מוצאת בו כל היגיון.‬
‫הספרות והאותיות…‬
‫אבל… בהתחשב בכך שהצבא סומך עליך,‬
‫נראה רק נכון שיהיה ברשותך.‬
‫…אחזור להיפגש איתך בכל עת.‬
‫כדי לנהל את צורכיה…‬ ‫-אני מבין.‬
‫…כולנו יחד בדבר.‬
‫דוקטור!‬
‫מר לנדור. איזו הפתעה נעימה.‬
‫בבקשה, אבקש להציג בפניך את אשתי, ג'וליה.‬
‫שמעתי עליך רבות.‬
‫לעונג הוא לי.‬
‫האינך האדון שחוקר את מותו של מר פריי?‬
‫אכן.‬
‫זה עתה דנו בנושא.‬
‫ואכן, בעלי יידע אותי‬ ‫שלמרות ניסיונותיו האמיצים,‬
‫נקבע כי גופתו של מר פריי‬ ‫איננה ראויה להצגה לציבור.‬
‫הוריו המסכנים.‬
‫כן. נכון.‬
‫כל העניין זעזע את כולנו.‬
‫היי סמוכה ובטוחה, לא אנוח עד שנתפוס אותו.‬
‫היה מקסים להכירך.‬
‫יקירתי.‬
‫הבנתי שאתה אלמן, מר לנדור.‬
‫אכן.‬
‫אם כך, אני משתתפת בצערך.‬
‫האם זה קרה לאחרונה? מנוחת העדן של רעייתך?‬
‫לפני שנתיים.‬
‫רק חודשים מעטים‬ ‫לאחר שעברנו אל ההיילנדס.‬
‫היא נפלה למשכב באופן פתאומי?‬
‫לא פתאומי…‬
‫מספיק.‬
‫ובכן, הקורבנות שאתה מקריב‬ ‫זוכים למלא הערכתי.‬
‫תנחומיי.‬ ‫-תודה.‬
‫בראבה.‬
‫אדגר, לא אמרתי לך כי אחותי היא עילוי?‬
‫נפלא, יקירתי. העלית דמעות בעיניי.‬
‫כן.‬
‫מהיר ומקסים, העלמה מרקוויז.‬
‫באמת.‬ ‫-אכן.‬
‫מובטחים לך חיי נצח.‬
‫אינני מעלה בדעתי‬ ‫שום אישה שמייחלת לחיי נצח, רנדי.‬
‫אני נזכר מייד בשירו של סר תומס גריי,‬
‫"רבים הם הפרחים‬ ‫הנועדו להסמיק בהיחבא…"‬
‫"ומבזבזים את מתיקותם‬ ‫על אוויר המדבר"‬
‫אהוב במיוחד, מר פו.‬
‫ומה דעתך על בן טיפוחיי הקטן?‬
‫לדעתי מר פו‬ ‫רחוק מלהיות בן טיפוחים של אף אחד.‬
‫הוא ודאי לא יושחת על ידי אדם כמוך.‬
‫בסדר, ליה.‬
‫מספיק. עלייך לנוח טרם ארוחת הערב.‬
‫אם תסלחו לי, רבותיי.‬ ‫-תודה, ליה.‬
‫רנדי, כיסאות.‬
‫סטודרד, בוא. לוח השח.‬
‫בסדר. עכשיו משעמם לי.‬
‫לא אכפת לי!‬
‫היא חולה.‬
‫היא לא אמורה לארח במצבה…‬
‫העלמה מרקוויז.‬
‫סלחי לי.‬
‫דבר לא יעניק לי עונג גדול יותר‬ ‫מאשר להיפגש עמך ביום שבת.‬
‫בטוחני כי זה נכון, מר פו, אך…‬ ‫חוששתני כי בשבת אני עסוקה.‬
‫אני מבין.‬
‫אם כך, אתה מציע את שבת הקרובה?‬
‫או ראשון, אם כך עדיף.‬
‫או שני.‬
‫והיכן יתקיים מפגש זה?‬
‫תן לי לנחש. במגדלור? בטיילת הפלירטוטים?‬
‫לא.‬
‫לא זה ולא זה.‬
‫עלה בדעתי לבקר בבית הקברות.‬
‫בית הקברות?‬
‫כמה מעניין.‬
‫זוהי בהחלט דעתי.‬
‫אם כך, ערב טוב לך.‬
‫הכול ריק כעת כל כך.‬
‫כדי ליהנות מההיילנדס בשיא תפארתם,‬
‫חובה לראותם מייד בתום הסתיו.‬
‫מדוע?‬
‫הצמחייה אינה משפרת‬
‫אלא דווקא מסתירה את בריאתו המקורית של האל.‬
‫רומנטיקן.‬
‫אתה נהנה לדבר על אלוהים ומוות, נכון?‬
‫אני אכן רואה במוות‬ ‫את התמה הנשגבת ביותר בשירה.‬
‫שנשב?‬
‫מקום מקסים.‬ ‫-כן, המקום האהוב עליי.‬
‫כמה יפה היא עליך, המורבידיות.‬
‫מחמיאה לך יותר ממדיך.‬
‫היחיד שישתווה לך הוא ארטמוס.‬
‫מעולם לא ראיתי אותו‬ ‫שוכן בממלכות המלנכוליה.‬
‫הוא אכן מסכים לבקר בעולמנו להפוגות ארוכות.‬
‫אני מאמינה כי ניתן לרקוד על זכוכית שבורה‬
‫לאורך זמן מה.‬
‫לא לנצח.‬
‫כן, אני רואה שלשניכם הרבה במשותף.‬
‫אני מקווה שלא קר לך.‬
‫ברור כי האקלים הקר הגיע לצמיתות…‬
‫אנא ממך, לא.‬
‫אל תניח כי באתי לשוחח‬ ‫על מזג האוויר. כמה משעמם.‬
‫אני מצטער. דאגתי היחידה נתונה לרווחתך.‬
‫אם כך, המשך, בבקשה.‬
‫הכרז על אהבתך הנצחית‬ ‫כדי שנוכל שנינו לשוב הביתה ללא סבל נוסף.‬
‫רק אמרתי…‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫סליחה. התנהגותי איומה, ואין לי מושג מדוע.‬
‫קר לך.‬
‫העלמה מרקוויז, התרצי לשאול את גלימתי?‬
‫זה בסדר.‬ ‫-זה ממש לא…‬
‫אני…‬
‫מה?‬ ‫-העלמה מרקוויז.‬
‫ליה!‬
‫ליה! מה קורה?‬
‫ליה!‬
‫ליה.‬
‫אלוהים, ליה.‬
‫האם את בסדר?‬
‫ליה?‬ ‫-שלומי טוב.‬
‫את בטוחה ששלומך טוב? אחז בי פחד נוראי.‬
‫הדבר קורה. אין סיבה לדאגה.‬
‫ה…‬
‫רוחך מחזקת אותי כל כך‬ ‫שאני חש חופשי להתוודות.‬
‫אימי מהווה מעין נוכחות בחיי.‬
‫בשנתי ובשעות ערותי.‬
‫כן.‬
‫לעתים אני סבור כי המתים רודפים אותנו‬ ‫שכן אנו אוהבים אותם מעט מדי.‬
‫אנו שוכחים אותם, את מבינה?‬ ‫אין זה במכוון, אך זה קורה.‬
‫סבורני כי הם מרגישים כי ננטשו באכזריות,‬ ‫ולכן הם זועקים אלינו.‬
‫אולי עדיף שלא נקדיש לדבר מחשבה רבה מדי.‬
‫דע כמה אסירת תודה הייתי…‬
‫לפקוח את עיניי ולמצוא אותך שם.‬
‫להביט עמוק לתוכך‬
‫ולמצוא דבר מה שלא ציפיתי למצוא.‬
‫גם לו היו לי אלף שנים.‬
‫תודה לך.‬
‫עצור!‬
‫מנוול! דע את מקומך המזוין.‬
‫התרחק מליה.‬
‫חדל!‬
‫חדל, בלינג'ר!‬
‫אחרת תעמוד למשפט צבאי!‬
‫מזדיין מכוער.‬
‫אתה בסדר?‬
‫ברור כי פרא האדם הזה‬ ‫יודע כי ליה מעדיפה אותי על פניו,‬
‫ואם הוא מבקש להפחידני…‬ ‫-להפחיד?‬
‫הוא מבקש להרוג אותך.‬ ‫-להרוג אותי?‬
‫לפני שאתן לו לבוא ביני לבין משאת ליבי,‬
‫אני אהרוג אותו.‬
‫כך זה היה תמיד. אנשים ממעיטים בערכי.‬
‫חבריי, חברים לכיתה,‬ ‫האיש שלקח אותי תחת חסותו.‬
‫תודה, פטסי.‬ ‫-כולם.‬
‫כולם…‬
‫מלבד אימי היקרה.‬
‫ותודה לך על הסיוע שלך קודם.‬
‫לא מתאים לי להיות מופתע.‬
‫וגם אתה מפתיע. לא כן, לנדור?‬
‫אין בי כל רצון להעליב,‬
‫אבל אתה מתוחכם הרבה יותר מכפי שאתה מראה.‬
‫כעת, אמור לי,‬ ‫האם זה נכון כי פעם שידלת הודאה‬
‫כשבאמתחתך רק מבט נוקב?‬
‫עם מספיק סבלנות,‬
‫חשוד בדרך כלל יחקור את עצמו.‬
‫חברתך מענגת ביותר, לנדור.‬
‫בבוא היום אכתוב פואמה.‬
‫משהו שינציח את שמך לדורי דורות.‬
‫אפילו אחרי המתקפה הזאת,‬ ‫אינך חושד ברנדי בלינג'ר?‬
‫אז היכן זה מותיר אותך?‬
‫את חקירתך?‬
‫ארטמוס מרקוויז מעורר את סקרנותי.‬
‫את מכירה אותו?‬
‫מי אינו מכיר?‬
‫מראהו יפהפה.‬
‫כאילו כמעט מתבקש שימות צעיר, לא כן?‬
‫אך איני חושבת שהוא טיפוס אלים.‬
‫תמיד רגוע ביותר.‬
‫אולי הוא איננו האיש שלנו.‬
‫יש בו איכות כלשהי… במשפחה כולה.‬
‫הם מתנהגים כמו אנשים האשמים בדבר מה.‬
‫האין כל המשפחות אשמות בדבר מה?‬
‫קפטן.‬ ‫-זה מר בלינג'ר.‬
‫חוששני כי הוא נעדר.‬
‫קפטן! כאן למעלה!‬
‫אלוהים.‬
‫ביתורו של מר בלינג'ר‬ ‫לא היה נקי כמו זה של פריי,‬
‫דבר המרמז על כך שבוצע בידיים אחרות.‬
‫באשר לסירוס…‬
‫ובכן…‬
‫סירוס?‬
‫אלוהים, לנדור.‬
‫איננו קרובים יותר למציאת האחראי‬
‫מכפי שהיינו לפני חודש!‬
‫אנו כן קרובים יותר.‬
‫זו רק שאלה של זמן.‬ ‫-אז אמור לי!‬
‫האם מצאת ראיות נוספות למנהגים שטניים?‬
‫מה באשר לקצין, לכאורה,‬ ‫ששכנע את טוראי קוקרן‬
‫לנטוש את גופתו של לרוי פריי?‬
‫או היומן של פריי?‬ ‫האם מצאת ולו רמז אחד שעשוי להועיל?‬
‫מטורף מסתובב בחופשיות בגבעות אלה,‬ ‫עוקר את איברי חייליי,‬
‫חיילים שבקושי מסוגלים לבצע את תפקידם,‬ ‫שנדיר שעוזבים את הקסרקטין או ישנים,‬
‫ואם הם כן ישנים,‬ ‫זה רק תוך כדי לפיתת רוביהם!‬
‫נוצר לי הרושם כי אינך חושב עוד כי ביכולתי‬
‫לבצע את החקירה הזאת.‬
‫תודה לך, דוקטור.‬
‫אין זו יכולתך שאנו מטילים בה ספק,‬ ‫אלא נאמנותך.‬
‫הייתכן שזו הייתה מלאכתו של מר פו?‬
‫פו?‬
‫רק אתמול שעשע את חבריו לשולחן‬
‫בתיאור הרואי של תגרתו האפית עם מר בלינג'ר,‬
‫והכריז כי בכוונתו המלאה להרוג אותו‬
‫אם ייקלעו שוב לתגרה.‬
‫ראית את פו.‬
‫האם תוכל לומר לי בכנות‬ ‫כי הכניע את בלינג'ר?‬
‫לא, לא היה כל צורך.‬ ‫נשק חם היה עושה את העבודה.‬
‫יהיו אשר יהיו יחסיו עם בלינג'ר,‬
‫אין כל עדות לקשר בין פו ללרוי פריי.‬
‫הם כלל לא הכירו.‬ ‫-הם כן.‬
‫הייתה להם תגרה משלהם בקיץ שעבר.‬
‫אני מניח כי לא נידב לך‬ ‫את פיסת המידע הזאת, נכון?‬
‫אם כך, עצור אותו.‬
‫עצור אותו אם כך אתה משוכנע.‬
‫יש לנו אך ורק מניע.‬
‫אנחנו מבקשים ממך לספק את הראיות!‬
‫מר לנדור, האם יש בך עוינות נסתרת‬ ‫כלפי האקדמיה הזו?‬
‫האם זה העניין?‬
‫אני מסכן את חיי למען המוסד היקר שלך.‬
‫אבל כן.‬
‫אני אכן מאמין שהאקדמיה‬ ‫גוזלת את רצונו של גבר צעיר.‬
‫היא מגדרת אותו בכללים ובחוקים.‬
‫שוללת ממנו את ההיגיון.‬ ‫היא גורעת מאנושיותו.‬
‫האם אתה רומז כי האקדמיה‬ ‫אשמה במקרי המוות הללו?‬
‫מישהו שקשור לאקדמיה? כן.‬ ‫ולפיכך, האקדמיה עצמה.‬
‫זה מגוחך.‬
‫לפי אמת המידה שלך,‬
‫כל פשע שיבצע נוצרי יכתים את ישו עצמו.‬
‫וכך אכן הדבר.‬
‫כשביקשתי ממך לראשונה…‬ ‫לקחת על עצמך את התפקיד,‬
‫אמרתי לי שמעולם לא פגשת בלרוי פריי, ולכן…‬
‫בוא נתחיל שם. נו?‬
‫טוב, זו לא האמת לאמיתה…‬ ‫-נו, נו, נו!‬
‫מדוע דבר אינו פשוט איתך, פו?‬
‫היכן העובדות? היכן העובדות הפשוטות?‬
‫כן? או לא?‬
‫האמת!‬
‫האם הכרת את לרוי פריי?‬
‫כן.‬
‫האם התנצחת עם לרוי פריי?‬
‫אכן כן. כן.‬
‫האם הרגת את לרוי פריי?‬
‫האם הרגת את רנדולף בלינג'ר?‬
‫האם היית מעורב בחילול גופותיהם?‬
‫לא. תיפח רוחי אם…‬ ‫-אך אינך מכחיש‬
‫כי איימת על שני הגברים?‬
‫ובכן, באשר לבלינג'ר, זה היה…‬
‫לא התכוונתי לכך.‬
‫ופריי?‬ ‫-מעולם איימתי עליו, רק…‬
‫יש פה דפוס מטריד ביותר, פו.‬
‫מי שמכעיס אותך מסיים‬ ‫בקצה הלא טוב של עניבת תלייה,‬
‫ואיברים חשובים למדי‬ ‫מוצאים מתוך בית החזה שלו.‬
‫מר לנדור…‬
‫אילו הייתי הורג כל צוער‬
‫שהתעלל בי במהלך תקופתי הקצרה כאן,‬
‫חוששני שהיית מגלה כי חיל הצוערים‬
‫הצטמצם לפחות מתריסר אנשים.‬
‫כעת, אם עליך לדעת, אני דמות ללעג‬
‫מיומי הראשון כאן.‬
‫סגנוני, גילי, גופי…‬
‫מראה פניי.‬
‫גם אם עמדו לרשותי אלף תקופות חיים,‬
‫לא הייתי יכול להתחיל ולתאר את כל הפגיעות‬
‫שספגתי כאן.‬
‫כן, אני אשם בדברים רבים ביותר,‬ ‫אך מעולם לא בזה.‬
‫מעולם לא ברצח.‬
‫כעת אתה מאמין לי?‬
‫אני מאמין שעליך להיזהר יותר‬ ‫בדבריך ובמעשיך.‬
‫לעת עתה,‬ ‫סביר להניח שאוכל לעצור את היצ'קוק,‬
‫אבל אם אי פעם תשקר לי שוב,‬
‫שיאזקו את ידיך, ולא אנקוף אצבע לעזור לך.‬
‫האם זה מובן?‬
‫כעת אם תסלח לי, מחכים לי בארוחת ערב.‬
‫תודה שהצטרפת אלינו‬ ‫כדי להתאבל על מותו בטרם עת של רנדולף.‬
‫הבחור היקר היה בן משפחה.‬
‫האינך מוצא כי בני נאה במיוחד, מר לנדור?‬
‫ניתן לפסוק כי שני ילדייך התברכו במובן הזה.‬
‫כן, התברכנו במראה במשפחתנו.‬
‫אם כי עליי לומר, אתה דבר נדיר.‬
‫אדם בעל אינטליגנציה יוצאת דופן.‬
‫איכות שיש ממנה כה מעט כאן.‬
‫ועם אינטליגנציה זו, מר לנדור,‬
‫אני מקווה שכשתסיים עם ענייניך הרשמיים,‬
‫תסייע לי בחידה משלי.‬
‫חידה?‬ ‫-פרשה מוזרה ביותר.‬
‫כשהייתי בתפילה ביום שני,‬
‫נראה כי מישהו חיטט בחפציי.‬
‫ובכן…‬
‫אנשים איומים מסתובבים במרחב.‬ ‫-האמנם, אבא?‬
‫נטיתי לקראת התאוריה‬ ‫שהבחור היה פשוט גס רוח,‬
‫אם כי, כמובן, אין לי מושג מיהו.‬
‫בכל מקרה, עליך להיזהר, ארטמוס.‬
‫באמת.‬ ‫-הו, אימא.‬
‫זה ודאי היה סתם איש זקן ומשעמם,‬
‫שאין לו דבר טוב יותר לעשות וללא חיים משלו.‬
‫שוכן בקתה כפרי.‬
‫האין זה נכון, מר לנדור?‬
‫בבעלותך בקתה, לא כן?‬ ‫-ארטמוס.‬
‫אולי אף יש לך קרובי משפחה שמתאימים לדפוס.‬
‫אולי חבר יקר חובב הטיפה המרה בפונדקים.‬
‫תפסיק! בבקשה! אני שונאת את זה!‬
‫אני שונאת כשאתה מתרגז כך.‬
‫איני מבין את הכיוון, אימא.‬ ‫-לא, ברור שלא.‬
‫אקח כיוון אל הגדה הנגדית‬ ‫של ההדסון ולאיש לא יהיה אכפת,‬
‫איש לא יבוא אחריי!‬
‫נכון, דניאל?‬ ‫-בן, בבקשה.‬
‫עליך… לסלוח לרעייתי.‬
‫מותו של מר בלינג'ר‬
‫מעיב על משפחתנו הקטנה והמאושרת.‬
‫התסכים להצטרף אליי‬ ‫בחדר העבודה שלי, מר לנדור?‬
‫בשמחה.‬
‫סלח לי, אדוני השוטר.‬
‫חיינו המתוחים גבו מחיר מכולנו.‬
‫אין צורך בהתנצלות.‬ ‫-כן.‬
‫ותקופה זו בשנה, להיות מוגבלים אל הבית…‬
‫הכול מובן ביותר.‬
‫לא יכולתי שלא לשים לב, דוקטור.‬
‫האם בתך חולה?‬
‫חד הבחנה.‬
‫כן.‬
‫כן, היא…‬
‫חייה היו לא קלים.‬
‫מאז הייתה ילדה, בעצם.‬
‫מחלה מחרידה גורמת לה להתקפים‬ ‫כשאיש אינו רואה,‬
‫עוצרת את מוחה ומרעידה אותה‬ ‫משל הייתה דלעת.‬
‫ילדה יפהפייה.‬
‫סומנה לנישואים, למעמד, לילדים,‬
‫ובאותה משיכת קולמוס, לחולי.‬
‫זה נורא.‬
‫רבותיי, ליה במיטבה אם תרצו להצטרף אלינו.‬
‫תודה, בן.‬
‫שנלך?‬
‫אם לא אכפת לך, אצא לנשום מעט אוויר צח.‬
‫כמובן.‬
‫אבי, שחק איתי.‬
‫לנסות שוב מט סנדלרים,‬ ‫או שמא מהלך מאתגר יותר הפעם?‬
‫פשוט מצוין.‬ ‫-בקושי.‬
‫מניח את הדעת, אולי.‬
‫אינך מבינה איזו השפעה יש לנגינתך עליי.‬
‫על כולנו, באמת. אני…‬
‫כן?‬ ‫-ובכן, אני…‬
‫איני יודע כיצד לנסח זאת אחרת,‬ ‫אבל… עלתה בי ההבנה‬
‫כי אעשה למענך כמעט הכול.‬
‫הו, אדגר.‬
‫האוכל לעזור לך למצוא דבר מה, מר לנדור?‬
‫התאוששת. ומהר כל כך.‬
‫סלח לי.‬
‫חששתי כי תוקפת אותי מיגרנה נוראית,‬
‫אך נראה כי כל הדרוש היה רגע של מנוחה,‬
‫ואני אכן מרגישה כי נרפאתי.‬
‫הבא נחזיר למקום‬ ‫את הדבר הישן והמחריד הזה, כן?‬
‫בטוחתני כי לא יתאים למידותיך.‬
‫הרופא הטוב ואני חיפשנו אותו.‬
‫ואני מצאתי אותו.‬
‫ראה מה השוטר מצא בארוננו, יקירי.‬
‫זוכר כיצד ארטמוס לבש אותו בבית בנעוריו?‬
‫זוכר, אהובי?‬ ‫-אני זוכר, אימא.‬
‫זהו מעילו של אחי.‬ ‫-אחיך?‬
‫זו המזכרת היחידה שנותרה לנו ממנו.‬
‫מדוע הוא בידיך?‬
‫אולי לארטמוס התשובה.‬
‫איתן.‬
‫מה מעשיך כאן?‬
‫צוער נוסף נעדר.‬
‫וכינסתי צוות חיפוש‬ ‫שיהיה מוכן לפעולה בשעה הקרובה.‬
‫נהפוך כל אבן.‬
‫שהאל יעזור לנו. אני מתחלחל לחשוב…‬
‫רבותיי!‬
‫זה עתה הייתי במגוריו של מר סטודרד.‬
‫תיבת חפציו הייתה ריקה.‬ ‫לא היה בה כל זכר לבגדים אזרחיים.‬
‫נראה לי שברח.‬
‫ברח?‬
‫על פי יומנו של פריי,‬
‫סטודרד ובלינג'ר היו שניהם‬ ‫חברים טובים של לרוי פריי.‬
‫מפחד שהוא הבא בתור, כנראה ברח.‬
‫אולי כך הדבר, אך מה עם ארטמוס ומעיל הקצין?‬
‫אם הוא מעורב, איך נוכל לדחות את מעצרו?‬
‫הוא… שאנן מדי לכך.‬ ‫כל שעליו לעשות הוא להכחיש.‬
‫יש כיוון חקירה אחרון שאני בודק.‬
‫שניים מחבריו הקרובים ביותר מתים,‬
‫ודיווחי לנשיא על כך‬ ‫כי תפסנו את העבריין ממשמש ובא.‬
‫תפסנו את העבריין, לנדור. לא כן?‬
‫אדגר.‬
‫אני…‬
‫פרופסור?‬
‫פפה.‬
‫בביקורי האחרון, הזכרת צייד מכשפות וספר.‬
‫כן. "דיסקורס דו דיאבלה".‬
‫אנרי לה קלרק.‬
‫האם לה קלרק היה כומר?‬
‫שהועלה על המוקד.‬
‫היא באה לי בחלומי.‬
‫"מטה, מטה, מטה‬
‫"כך חבטו כנפי ליבי הדוהר‬
‫"בלב דואב‬ ‫הפצרתי בה כי תמהר‬
‫"'לנור'‬
‫"את תשובתה לא ענתה‬
‫"לילה אין-סופי‬ ‫עטף אותה ולא ויתר‬
‫"כיסה הכול‬ ‫מלבד את עין התכלת‬
‫"לילה קודר, שחור כגיהינום‬
‫"תיעל זעם וחרון‬
‫"והותיר בחולפו‬
‫"רק את עין התכלת של האבדון"‬
‫האם את רואה?‬
‫לנור.‬
‫ליה.‬
‫מהות הפואמה מצוקתך הנוראה.‬
‫סיום לדבר… הרודה בך.‬
‫הפואמה…‬
‫מדברת אלינו.‬
‫זוכר כשאמרת שתעשה למעני הכול?‬
‫עובד השטן שלך.‬
‫תודה, פפה.‬ ‫-כן.‬
‫מר לנדור.‬
‫משפחתך.‬
‫משפחתך… הינה‬
‫חידה מרשימה.‬
‫לא הצלחתי להבין כראוי מי עומד בראשה.‬
‫כל אחד מכם היה חשוד בשלב מסוים.‬
‫מעולם לא עלה בדעתי…‬
‫שזה אולי אדם שכבר איננו בין החיים.‬
‫סליחה?‬
‫האב אנרי לה קלרק.‬
‫המצטיין מבין ציידי המכשפות,‬
‫עד שהוא היה לזה שניצוד.‬
‫מה אתה שח?‬
‫בתך, היא סובלת ממחלת הנפילה, לא כן?‬
‫היא מצליחה להתמודד שכן היא בקשר עם מישהו.‬
‫מישהו שמנחה אותה.‬
‫איתו.‬
‫אל נא תכריח אותי לפקפק בשפיותך, מר לנדור.‬
‫מה אתה רומז?‬
‫"דיסקורס דו דיאבלה"‬ ‫הנדיר ביותר של לה קלרק.‬
‫ובכן, תקשורת עם השטן‬
‫איננה תחביב שמוכר לי, מר לנדור.‬
‫לא קראתי ולו עמוד אחד מהספר הזה.‬
‫האם בתך מתקשרת עם המתים?!‬
‫עם השנים, התקפיה הלכו והחריפו.‬
‫אני…‬
‫אני ניסיתי כל טיפול רפואי שעלה בדעתי.‬
‫הקציבו לה שלושה חודשים לחיות.‬
‫אתה יודע איך ההרגשה ללכת לישון,‬
‫בלי לדעת אם בתך תשרוד עד הבוקר?‬
‫אבל אז, יום אחד היא באה אליי,‬
‫ואמרה כי פגשה מישהו.‬
‫את סבא רבא-רבא שלה.‬
‫לה קלרק?‬
‫אנרי לה קלרק לא היה רשע.‬
‫רק לא מובן.‬
‫הם נשבעו בפניי כי מר פריי כבר היה מת.‬
‫הם נשבעו כי לא יוכלו להרוג אף אחד.‬
‫אתה האמנת להם.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫אתה רופא! מדען!‬
‫איך אתה מעז לתת אמון בטירוף שכזה?‬
‫משום ש…‬
‫משום שלא עלה בידי להציל אותה בעצמי.‬
‫אומנותי שלי אכזבה אותי.‬
‫הקרבתי הכול למען ליה שלי.‬
‫אז איך אוכל להתנגד לכך‬ ‫שתמצא מרפא במקום אחר?‬
‫דוקטור.‬
‫השתעות עם המתים…‬
‫הדבר איננו מקובל. אך רצח…‬
‫הרס חיים תמימים…‬
‫זה לא אנושי.‬
‫על מישהו להישלח על כך לגרדום.‬
‫באתי לקראתה רק כי… באורח נס,‬
‫נראה כי מצבה השתפר.‬
‫דוקטור, היכן משפחתך?‬
‫היכן ילדיך?‬
‫מר פו היה פה מוקדם יותר.‬
‫הוא הלך עם… עם ארטמוס.‬
‫מדוע גלימתו עדיין באולם הכניסה?‬
‫דוקטור, היכן ליה?‬
‫דוקטור, היכן משפחתך?‬
‫ההשפעה מתחילה לפוג.‬
‫ליה.‬
‫המשיכי.‬
‫מה קורה?‬
‫רק עוד זמן קצר.‬
‫אינני חש בטוב.‬
‫חשבתי…‬ ‫-לא.‬
‫רק עוד דקות מעטות ואז אהיה חופשיה.‬
‫חופשיה?‬
‫כן.‬
‫אנא, ליה. אני…‬
‫הדבר חייב להתרחש.‬
‫אתה מבין.‬
‫הקרבה היא הבעת האהבה הסופית.‬
‫ידעתי, מהרגע שנפגשנו, שאתה האחד.‬
‫ליה.‬
‫כן?‬ ‫-אני באמת אוהב אותך.‬
‫מספיק!‬
‫הסתלק!‬ ‫-אתם תיתלו על כך!‬
‫אין זה עניינך! צא!‬
‫ליה, סיימי!‬
‫גברת מרקוויז, תרצי לראות את ילדייך נתלים?‬
‫אל תקשיבי. הוא מבלף!‬ ‫-המשיכי.‬
‫ליה!‬ ‫-זה ליבו של פריי, לא?‬
‫לנדור.‬ ‫-ליה, המשיכי!‬
‫בלינג'ר, הוא היה עושה למענך הכול,‬ ‫אפילו רוצח אדם.‬
‫וארטמוס, אתה הרגת אותו.‬
‫אנא, הנח לנו. הטקס כמעט הסתיים.‬
‫ליה, סיימי!‬ ‫-ליה, הוא אכן הסתיים!‬
‫זו היית את.‬
‫את פיתית את פריי לצאת באמצעות פתק…‬
‫זה לא היה רעיון שלה, אלא שלי!‬
‫אני עשיתי זאת!‬ ‫-לא! ארטמוס!‬
‫לא!‬ ‫-אנא! הפסק!‬
‫הפסק!‬
‫ליה!‬
‫-ליה!‬
‫ארטמוס!‬
‫אימא, התרחקי!‬
‫ארטמוס.‬
‫ליה.‬
‫ארטמוס! לא!‬
‫הנח לי! לא!‬
‫ארטמוס!‬
‫ארטמוס! לא!‬
‫ליה!‬
‫לא!‬
‫נאמר לי כי לא איבד יותר דם‬ ‫מכפי שרופא היה מקיז‬
‫במהלך הקזה רגילה.‬
‫זה אולי דווקא הועיל לו.‬
‫יש בחיים יותר משנגלה לעין, לנדור.‬ ‫אני מודה.‬
‫איני יכול אלא להסכים.‬
‫ומה יעלה בגורלה של הגברת מרקוויז?‬
‫היא מתאבלת כפי שרק אם תוכל.‬
‫השופט הרגיש כי סבלה מספיק.‬
‫אם כי תשמח לדעת‬
‫כי הרופא הטוב שלנו הגיש את התפטרותו.‬
‫היה סמוך ובטוח כי דבר מזה איננו משמח אותי.‬
‫לנדור.‬
‫אתה ואני לא נוכל להיות שונים יותר‬ ‫בגישתנו, במשנתנו,‬
‫אך אבקש להביע‬
‫שאם עניין זה אי פעם גרם לי…‬
‫כלומר, אם אי פעם, מתוך חוצפה, קראתי תיגר…‬
‫על מסוגלותך…‬
‫אזי אני מתנצל.‬
‫תודה לך, קפטן.‬
‫איך יכולתי לסעוד ולהתרועע‬ ‫עם האיש כל השנים הללו?‬
‫להכיר את משפחתו כמעט כפי שאני מכיר את שלי,‬ ‫ולעולם לא להבין את עומק מצוקתם.‬
‫זה היה מכוון, קולונל.‬
‫אני מניח שעליי להתבייש.‬
‫אוכל רק להניח כי ארטמוס רצח את מר בלינג'ר‬
‫כדי למנוע ממנו להזעיק את הרשויות,‬
‫ומר סטודרד נס על נפשו‬ ‫כדי לא להיות קורבנו הבא.‬
‫ניתן להניח זאת, כן.‬
‫ובכן, לנדור,‬
‫הריני מכריז כי כל חובותיך החוזיות‬ ‫בוצעו עד תום.‬
‫משוחרר אתה מהחוזה.‬
‫כולי תקווה כי הדבר לא יכעיסך.‬
‫לכל הפחות, כולי תקווה‬ ‫שלא תסרב לקבל את תודתנו.‬
‫כולי תקווה כי הנבלות בוושינגטון‬ ‫יחלו בקרוב לסגת.‬
‫סבורני כי זכינו בדחיית ההוצאה להורג.‬
‫לא. קולונל.‬
‫אתה נראה מאושש לחלוטין.‬
‫אני יודע על בתך.‬
‫בסדר גמור.‬
‫במה מאטי קשורה לעניין?‬
‫בכול.‬
‫כפי שאתה יודע היטב.‬
‫הדבר בא לי בשנתי.‬
‫הפתק… שנמצא בידו של לרוי פריי.‬
‫הפתק שמטרתו למשוך את המסכן מהקסרקטין.‬
‫ברשלנותך, הותרת אותו ברשותי.‬
‫זהו הפתק הנוסף שהשארת.‬
‫זוכר?‬
‫אני…‬
‫מתרשם יותר מכול מצורת אותיותיך.‬
‫אותיות גדולות, כפי שאתה יודע היטב,‬ ‫מרשיעות לא פחות מקטנות.‬
‫ה-A, ה-R, ה-G וה-E‬
‫זהות לחלוטין לאותיות‬ ‫שהופיעו בפתק של לרוי פריי.‬
‫תוכל לדמיין את השתאותי.‬
‫הייתכן כי אותו אדם כתב את שני הפתקים?‬
‫ומדוע שללנדור תהיה סיבה כלשהי‬ ‫להתכתב עם לרוי פריי?‬
‫רצה המזל ונתקלתי בפטסי האלוהית.‬
‫היא סיפרה לי את הסיפור כולו.‬
‫בשובה הביתה מנשף האקדמיה…‬
‫תפוס אותה!‬
‫אחוז בה!‬ ‫-לא!‬
‫מאטי שלך נאנסה…‬
‫לא!‬
‫…והושארה למות ע"י שלושה בריונים אלמוניים.‬
‫שקט.‬
‫ג'וליוס, תפוס את רגליה!‬
‫לא!‬ ‫-תפוס אותה!‬
‫פשק את רגליה! רתק אותה!‬ ‫-לא!‬
‫בבקשה!‬ ‫-שלא תזוז!‬
‫אכן חבורה רעה.‬
‫בדיוק כפי שלרוי פריי אמר.‬
‫מאטי?‬
‫אלוהים! מאטי.‬
‫אלוהים! בואי אליי.‬
‫מאטי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫-זה בסדר.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫הכול ייגמר בטוב.‬
‫מאטי, הוא לא יכול לעזור לך.‬
‫אנא, אהובתי. תני לי לעזור לך.‬
‫אבל היא לא ברחה מהבית, נכון?‬
‫מאטי?‬
‫מאטי.‬
‫מאטי, בבקשה. בואי אליי.‬
‫אנא, אהובתי. בואי אליי. בואי, בבקשה.‬
‫לא.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫בבקשה, מאטי. חזרי.‬
‫הכול ייגמר בטוב.‬
‫לא.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫מדוע מעולם לא סיפרת לי?‬
‫זהו אינו סיפור‬
‫שאני נהנה לספר.‬
‫אבל הייתי מנחם אותך.‬
‫מסייע לך כפי שאתה סייעת לי.‬
‫אני בספק כי ניתן לנחמני בנושא מסוים זה.‬
‫אם כך, מה היה הדבר הבא שעשיתי?‬
‫בדיוק מה שאתה היית עושה.‬
‫חקרתי את כל ההנחות, החל ב…‬
‫סיכויים שלשני מעורבים‬
‫היו כוונות כלפי אותו הצוער באותו ערב?‬
‫קטנים!‬
‫קטנים בהחלט!‬
‫אלא אם נבין כי אדם אחד היה תלוי באחר,‬
‫או אם חבורה אחת, נגיד, ארטמוס וליה,‬
‫מה אם הם פשוט חיפשו גופה,‬
‫ואז ההזדמנות עלתה כאורח פלא,‬
‫ולא היה אכפת להם של מי הגופה,‬ ‫כל עוד היה בה לב.‬
‫הדבר היחיד שהם לא עשו למען הדבר היה להרוג.‬
‫לא, זהו האדם האחר שהיה מוכן ומזומן להרוג,‬
‫ולהרוג את האדם הזה במיוחד.‬
‫מדוע?‬
‫הייתכן שדובר בנקמה, לנדור?‬
‫פטסי?‬
‫הצילו!‬ ‫-מי היה איתך?‬
‫מישהו שם?‬
‫שלום.‬
‫אם כך… פעילות האדם האחר נקטעה,‬
‫אך לא לפני סיום מוצלח לטעמו.‬
‫הוא התגנב חזרה אל בקתתו בבטרמילק פולס,‬
‫לשם ברח מבלי שיבחינו בו.‬
‫אבל לתדהמתו, הוא זומן חזרה‬ ‫אל וסט פוינט ממש ביום למחרת,‬
‫כדי לגלות כי בשעות שחלפו,‬
‫גופתו של המת הושחתה להחריד,‬
‫דבר שסיפק לפשעיו כיסוי יוצא מן הכלל.‬
‫הוא ודאי חשב‬ ‫שאלוהים בכבודו ובעצמו תומך בו.‬
‫הוא נשכר לפענח את הפשעים שהוא עצמו ביצע.‬
‫וכתוצאה, ארטמוס וליה‬ ‫ייזכרו לדיראון עולם כרוצחים.‬
‫אין פה שום "דיראון עולם".‬
‫הם יישכחו, כפי שיקרה לכולנו.‬
‫אני לא אשכח אותם!‬
‫בייחוד לא את ליה שלי.‬
‫היא נועדה להיות רעיה, לנדור, אם.‬
‫גם לא אשכח כיצד עשית מכולנו שוטים.‬
‫שוטים.‬
‫אך אני הייתי השוטה המובחר שלך.‬
‫לא כן?‬ ‫-לא.‬
‫אתה היית זה שהיה עליי‬ ‫להתוודות בפניו מן ההתחלה.‬
‫ידעתי זאת מהרגע שנפגשנו, והנה אנחנו עכשיו.‬
‫אני…‬
‫אם אתה רוצה שאתנצל, כך אעשה.‬
‫אין לי עניין בהתנצלויותיך.‬
‫לא. אני מעוניין בתשובות.‬
‫מנין לך שהיה זה פריי שאנס את מאטי?‬
‫והכבשים והפרות, מעשה ידיך?‬
‫כמובן.‬ ‫-ובלינג'ר?‬
‫בלינג'ר.‬
‫נאלצתי לעקור את ליבו.‬
‫היה עליי לשוות לדבר מראה של כת השטן.‬
‫מלאכה לא קלה לאדם זקן.‬
‫כיצד למדת על מעורבותו של בלינג'ר?‬
‫יומנו של פריי.‬
‫האם גם בלינג'ר התוודה?‬
‫כן, תחת לחץ.‬ ‫-לא, בבקשה!‬
‫מי עוד היה איתך?‬
‫ג'וליוס סטודרד.‬
‫ג'וליוס.‬
‫סליחה.‬
‫שניהם…‬
‫שניהם זכרו את שמה,‬
‫ואני וידאתי שהוא ייזכר במה שהיא לבשה.‬
‫בכל פרט ופרט בשמלתה.‬
‫רק סטודרד, כך זה נראה, נמלט מהצדק שלך.‬
‫אין בי… הכוח או הרצון לעלות על עקבותיו.‬
‫תקוותי היחידה היא…‬
‫שהוא יבלה את שארית חייו ה…‬ ‫אומללים כשהוא מביט מעבר לכתפו.‬
‫מעשיהם היו מחרידים ואכזריים.‬
‫אבל יכולת ללכת ישירות אל תאייר,‬ ‫להשיג הודאה.‬
‫לא רציתי הודאה.‬
‫רציתי במותם.‬
‫אם כך, מה עכשיו?‬
‫מה עכשיו?‬
‫זה תלוי בך.‬
‫יש בידי שני מכתבים…‬
‫שישלחו אותך אל הגרדום.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אתה יודע, אדגר, פעמים רבות אני מייחל לכך‬
‫שמאטי שלי הייתה נתקלת בך‬
‫באותו ליל… הנשף.‬
‫מי יודע?‬
‫אולי באמת היינו נהפכים למשפחה.‬
‫אני אנצור…‬
‫את מה… מה שאנחנו…‬
‫היה שלום, לנדור.‬
‫נוחי, אהובתי.‬
‫- מבוסס על ספרו של לואיס באיארד -‬
‫- עיניה התכולות -‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬