"Črta, ki ločuje življenje od smrti, je kvečjemu meglena in nejasna.
Kdo ve, kje se ena konča in druga začne?" –E. A. Poe
MODRO OKO
Dobro jutro, gospodje.
Ste vi Augustus Landor? –Ja.
In vi?
Stotnik Hitchcock, vam na uslugo. Drugi častnik na kadetnici.
Tukaj sem, da objavim,
da bi inšpektor Thayer rad takoj govoril z vami.
Za kaj gre? –To prepuščam polkovniku.
Kdaj se bo to zgodilo? –Čim prej.
In, če ne grem?
To je na vas, svoboden človek ste.
Lep dan je za vožnjo.
DOLINA HUDSON, NEW YORK 1830
Stotnik pravi, da ste bili legenda med newyorškimi častniki.
Priporočil vas je zaradi vaših impresivnih podvigov,
kot je aretacija voditeljev Ranih tičev,
razbitje strašljive tolpe Škrici
in rešitev grozljivega umora mlade prostitutke na Elizejskih poljanah.
KADETSKA ŠOLA ZDRUŽENIH DRŽAV WEST POINT
Imate talent za vdiranje kod, zajezitev nemirov
in imate stroga zasliševanja.
Ste duhovnikov sin iz Gloucestra, ki je v najstniških letih prišel v New York.
In ste vdovec, g. Landor. Zadnja tri leta.
Naj pošljem po kavo? –Pivo bo v redu.
Imate …
Zgodbo mojega življenja imate v nabiralniku za hrbtom, kajne?
Kaj še piše? Ali piše, da nisem stopil v cerkev
že zelo dolgo?
Ali piše, da je moja hči pred časom pobegnila?
Vemo za izginotje vaše hčerke.
In imate naše sočutje.
Upam, da vas nisem užalil. –Ne, sploh ne.
Meni je žal. Moral bi se opravičiti.
In sem se. Nadaljujte.
G. Landor, moramo biti zelo diskretni.
Iščemo nekoga.
Civilista s solidnimi izkušnjami in taktom,
ki sme opravljati preiskave v imenu kadetnice.
So zelo zapletene in občutljive narave,
in velja za enega od naših kadetov.
Študent drugega letnika iz Kentuckyja po imenu Fry.
Leroy Fry. –Lahko preidemo naravnost k bistvu.
Fry se je sinoči obesil.
Žal mi je.
Kar se je zgodilo, je grozno. Toda razumeti morate naš položaj.
Odgovorni smo za vzgojo teh mladih moških,
da jih naredimo za gospode in vojake, zato jih priganjamo.
Toda radi mislimo, da vemo, kdaj se moramo ustaviti.
Fant se je obesil.
To je primer za tožilca. –To še ni vse.
Truplo kadeta Frya je bilo sinoči oskrunjeno v bolnišnici.
Oskrunjeno? Kdo ga je?
Če bi vedeli, vas ne bi poklicali.
Tudi kadetska šola ima svoje šaljivce.
To ni bila potegavščina, g. Landor.
Leroyu Fryu so iztrgali srce iz prsi.
Dr. Markiz, kako nekdo naredi to?
S skalpelom. Ali z dobrim, ostrim nožem.
Toda doseči srce je najtežji del.
Zareze na pljučih in jetrih
se pojavijo, ko je rezilo nagnjeno tako, da ne poškoduje srca.
In kako bi nekdo ohranil srce?
V nekakšni posodici,
zavito v pergament ali časopisni papir.
Verjetno obdan z ledom.
Kakšni ljudje lahko to naredijo?
Močni.
Ne ženska?
Nobena ženska, ki sem jo imel veselje spoznati, ne.
Je lahko nekdo, ki je študiral medicino?
Tako dobro izobražen in spreten kot vi?
Ni nujno.
Potreboval je svetlobo, in moral je vedeti, kje rezati,
ni pa nujno, da je doktor ali kirurg.
Mora biti … –Norec!
In še vedno na prostosti.
Puške na mesta!
Oprostite mi, g. Landor. V negotovem položaju smo.
Nekateri močni senatorji v Washingtonu
bi želeli, da nam spodleti, da nam lahko zaprejo vrata.
Prosim vas, da nam pomagate rešiti čast domovine in šole.
To bom poskušal narediti.
Sinoči ste bili na straži, g. Huntoon.
Ja, gospod.
Od 21.30 do polnoči. Potem sem se vrnil v polk.
Kje je to?
Četrti polk, gospod. V Fort Clintonu.
Nisem seznanjen s področjem, ampak zdi se mi, da zdaj nismo
na cesti od Fort Clintona do North Barracksa.
Ne, gospod. –Zakaj ste skrenili s smeri?
Na poti sem nekaj slišal.
Mislil sem, da je žival.
Slišati je bilo, kot da umira ali je v pasti, zato sem hotel pomagati.
Zelo rad imam živali.
Hitel sem po cesti, dokler nisem naletel na kadeta Frya, gospod.
Kako je izgledal? –Ne dobro, gospod.
Ni visel naravnost.
Videti je bilo, kot da sedi na stolu.
Ne razumem.
Njegove noge so se dotikale tal, gospod.
Njegove noge so se dotikale tal? –Ja, gospod.
Prav. Kaj ste potem storili?
Tekel sem. Naravnost do Severne vojašnice.
Še zadnje vprašanje in ne bom vas več motil.
Ste videli še koga okoli?
Ne, gospod.
G. Huntoon …
Vrat …
To je bila prva stvar, ki mi je padla v oči.
Vidite?
To ni ravna črta. Nekdo je potegnil, vrv se je zategnila,
zanka je tekla ob vratu kot pri živini.
Kot da … –Kot bi se upiral.
Poglejte njegove prste.
Imajo sveže žulje od prijemanja vrvi,
ko se jo je poskušal otresti.
Smem vprašati, kaj se dogaja?
To je proti pravilom.
Vas lahko prosim, da potipate glavo g. Frya?
Saj ste bili vi tisti, ki ste ga pregledali?
Seveda. To je moje delo.
Ali nismo že dali to skozi?
Tu je nekakšna udarnina.
Na zadnji strani glave.
Velika približno sedem centimetrov.
Verjetno sem spregledal.
Nekdo je umoril g. Frya.
Ali tako pravite, g. Landor?
Nekaj je na tem, stotnik Hitchcock.
To bi vsakdo lahko spregledal, doktor.
G. Landor.
Zdaj, ko ste na krovu,
je pomembno, da vzpostavimo neka pravila.
Vi poročate meni vsak dan, jaz pa polkovniku.
In o tem nikomur, ne v kadetnici, ne zunaj nje, niti besede.
Je bilo to vse? –Še zadnji pogoj.
Med preiskavo ne smete piti.
Veliko sem slišal o vas.
Oprostite.
Ste vi Augustus Landor? –Ja.
Če se ne motim, so vas prosili, da razrešite skrivnost o Leroyu Fryu.
Tako je. Kaj lahko naredim za vas?
Moja lastna čast in čast oboroženih sil mi narekujeta,
da delim sklepe, ki sem jih naredil.
Sklepe?
Glede pokojnega g. Frya.
Samo ušesa so me.
Človek, ki ga iščete,
je pesnik.
Vojak Cochrane.
Ko so truplo Leroya Frya odpeljali v bolnišnico,
so določili vas za varovanje? –Ja, gospod.
Se je med vašo stražo kaj zgodilo? –Ne do pol treh.
Potem so me razrešili. –Kdo vas je zamenjal?
Vojak, kdo vas je zamenjal? –Ne smem povedati, gospod.
Ampak to je bil ukaz.
Se ni identificiral? –Ne, gospod.
Tega od častnika ne pričakujem.
Kaj vam je rekel ta častnik?
Rekel je: "Hvala, vojak. To je vse. Jaz vas bom zamenjal."
Čudna zahteva? –Ja, gospod. Zelo.
Ste videli častnikov obraz? –Ne, gospod.
Imel sem samo eno svečo. Bilo je temno.
Kako pa ste potem vedeli, da je častnik?
Epolete na rami, gospod. Ampak priznam, da je bilo čudno.
Zakaj? –Epolete …
Tiste na levi rami so manjkale.
Tukaj ga imamo.
Benny pozna nekoga, ki potrebuje pijačo čim prej.
Že sam pogled mi pogreje kri.
Benny! –Gospod …
Nazdraviva na pravila. –Jebeš jih.
Patsy.
Patsy!
Kaj te muči?
Si že slišal za ubogega kadeta?
Pravijo, da je njegova smrt trajala več ur. –Pravijo?
Tisti tam.
Ne bi morali biti pri večerni molitvi?
Dober večer. Večerna molitev? Ne, nihče me ne bo pogrešal.
Komaj vedo, da sem tam.
In mimogrede, več sem se naučil v gostilni kot v šolskih dvoranah.
V to ne dvomim.
Usedite se. Prosim, sedite …
Dol? –Dol. Hvala.
Študent prvega letnika Poe. E. A. Poe.
Edgar A. Poe.
Vidim, da si žejen.
Prežene dolgčas stran.
Povej mi, kako si izvedel za Leroya Frya?
Od Huntoona, seveda.
Vsem je hitel povedati kakor mestni glasnik.
Morda bo nekdo še njega prehitro obesil.
Misliš, da je nekdo obesil g. Frya?
Nič ne mislim.
Zakaj misliš, da je bil moški, ki je Leroyu Fryu izrezal srce,
pesnik?
Torej …
Srce je simbol ali pa ne pomeni nič.
Odstranite simbol in kaj vam ostane?
Mišica v velikosti pesti, nič bolj estetsko zanimiva kot mehur.
Odstraniti človekovo srce pomeni vdati se grehu.
In kdo je za to bolj primeren
kot pesnik?
Zelo dobeseden pesnik.
Ne pretvarjajte se, da to dejanje nasilja
ni vzbudilo literarnega odziva v temnih kotičkih vašega uma.
Lord Suckling je očarljiv modrec.
"Molim, pošlji mi moje srce spet, ker tvoje pripada drugemu."
Ali kot v Svetem pismu:
"Gospod, obdari me s čistim srcem."
"Zlomljeno in žalostno srce, izpraznjeno prezira."
Potem morda iščemo verskega manijaka.
Vidite, tega vam nisem povedal, ampak sam sem pesnik,
tako da mislim kot eden.
Ne berem pogosto poezije.
Zakaj bi jo? Američan ste.
In ti?
Umetnik. Brez države.
Kaj, g. Landor?
V veliko pomoč si mi bil.
Morali bi si pobližje ogledati kadeta po imenu Loughborough.
Nekdanji sostanovalec Leroya Frya, dokler se nista sprla.
Zakaj, ni jasno.
G. Loughborough.
Povejte g. Landorju, kako ste poznali g. Frya.
Ja, gospod. Bila sva sostanovalca.
Sta se kdaj sprla?
Ne bi tako rekel, ampak …
Najine poti so se razšle, gospod.
Kako to?
Nič posebnega …
Samo zgodilo se je.
Če veste kaj o g. Fryu, nama morate takoj povedati.
Takole je, gospod.
Rekel bi, da se je družil
s slabo druščino.
Tako je rekel sam.
Je s slabo druščino mislil na druge kadete?
Tega ni rekel, ampak domneval sem.
Zakaj niste omenili že prej?
Ni se mi zdelo pomembno,
ker se je zgodilo tako dolgo nazaj.
Voljno.
G. Stoddard.
Zadnji ste videli g. Frya živega.
Ja, gospod.
Govorite glasneje. –Malo sem prehlajen, gospod.
Pozno tisto noč sem videl Leroya.
Srečal sem ga na poti v vojašnico.
Ste govorili z njim?
Ustavil me je in vprašal, ali je tam kakšen častnik.
Kako je izgledal g. Fry?
Bilo je zelo temno. Ne zaupam svojemu spominu.
Ali ste videli, če je kaj nosil? Vrv, na primer.
Ne, da bi videl.
Toda bila je ena stvar.
Ko je Fry odšel, sem ga vprašal, kam gre tako pozno.
In?
Rekel je: "Nujne zadeve."
Kaj ste mislili, da je to pomenilo?
Ne vem.
Voljno.
Oprostite, stotnik. –Ja.
Vsemogočni bog.
"Krava in ovca sta bili umorjeni in pohabljeni v Cold Springu."
"Njune prsi so bile razprte in njuno srce odstranjeno."
Ali nobena božja bitja niso imuna pred tem človekom?
Ne vemo, ali gre za istega človeka.
Kaj?
Naključje?
Od šeste ure jutri zjutraj
smejo možje obiskovati le pouk, obroke in verske službe.
Nič drugega!
Če kateri sošolec vpraša,
sem ti le postavljal vprašanja o poznanstvu z Leroyem Fryem.
Nisem ga poznal.
Kaj? –Nisem poznal človeka.
Potem sem narobe razumel. –Niste prvi.
Če to ni zaslišanje, kaj potem je?
Ponudba za delo.
Ne dobiš plačila.
Nihče od tvojih sošolcev ne bo vedel, kaj počneš,
do veliko kasneje, ko bo zadeva končana.
Če bodo izvedeli, bodo verjetno preklinjali tvoje ime.
Mamljivo.
Ne, povejte mi več.
Odlično. Želim, da dešifriraš ta fragment.
Moraš biti čim bolj diskreten in natančen.
Z veseljem sporočam, da sem uspešno dekodiral sporočilo.
Ročno napisano in osebno. Fry ga je imel pri sebi, ko je umrl.
Lahko sklepava, da je bil povod, da je še isti večer zapustil vojašnico.
Ko je bil preostanek sporočila iztrgan iz njegove roke,
lahko domnevava, da je sporočilo nekako identificiralo pošiljatelja.
Uporaba precej primitivnih črnih kapitalov
pomeni, da je pošiljatelj želel skriti svojo identiteto.
Nekakšno vabilo ali bolje rečeno past.
Past?
Glede na to … Smem?
Osredotočiva se na tretjo vrstico, za katero veva, da je cela.
"Biti." Ampak kaj?
Nekaj, kar se začne na "P".
Premajhen? Presrečen?
Ne. Ne ustreza vabilu.
"Biti pozabljen"? Ne. Nerodna konstrukcija.
Če naj bi Leroy Fry prispel ob določenem času in kraju,
obstaja samo ena beseda: "Pozen."
"Biti pozen."
In ko prebereva tretjo vrstico,
se naslednja beseda izpelje preprosto sama od sebe: "Ne."
"Ne bodite pozni."
Prepričajte se sami, g. Landor.
Osumljenca nama ni treba dolgo iskati.
Če je bil Fry na poti na vnaprej določeno lokacijo,
bi "moral priti" gledano z avtorjeve perspektive.
Zato: "Pridite, g. Fry."
S tem je enostavno
prebrati tudi naslednjo besedo. Je lahko kaj drugega kot "kmalu"?
Vstaviva besedo … Et voil!
"Ne bodite pozni. Pridite kmalu."
Tukaj imate, rešitev najine majhne uganke,
spoštljivo oddana.
Prvovrstno delo. Hvala.
Samo ena stvar. –Ja?
Si uspel prebrati tudi prvi dve vrstici?
Moral sem obupati.
Si dober v črkovanju?
Brezhiben. Sodeč po izjavi nikogar drugega
kot duhovnika Johna Bransbyja iz Stoke Newingtona.
Potem še nikoli nisi storil tega, kar mnogi izmed nas počnemo.
Napačno črkovane podobne besede.
Na primer: "oni," "njihovo" in "tam."
Pogosta slovnična napaka.
To je povabilo. "Dobiva se tam."
Še vedno pa ne veva "kje", kajne?
Nekaj z "IV" na koncu.
Zaliv!
Ob obali zaliva. –Odlično.
Torej: "Bom ob obali zaliva."
"Dobiva se tam ob, reciva, enajstih zvečer."
Torej: "Ne bodite pozni. Pridite kmalu. Dobiva se tam," je morda bližje resnici.
Ti to kaj pomeni?
Zakaj bi se z nekdanjim kadetom dobil spodaj ob zalivu,
ko pa se lahko kjerkoli drugje?
Ker ni bil kadet, ampak ženska.
Ves čas ste poznali odgovor, g. Landor.
Imel sem svoje slutnje.
Če je to ženska, ki jo iščeva,
mislim, da sem jo morda videl.
Jutro po smrti Leroya Frya, preden sem izvedel, kaj se je zgodilo,
sem se zbudil in začel govoriti prve vrstice pesmi.
Vrstice, ki govorijo o skrivnostni ženski v veliki stiski.
Takrat se izven nereda pojavi najlepše bitje,
kar sem jih kdaj uzrl.
Kdo je bila?
Nimam pojma.
Zakaj misliš, da je ta pesem ali mlada ženska povezana z g. Fryem?
Vzdušje prikritega nasilja.
Neizrekljiva prisila.
Neznana ženska.
Lahko bi se kadarkoli zbudil in to napisal.
Ampak tega nisem napisal jaz. Bilo je narekovano.
Narekovano?
Od koga?
Moje mati.
Mrtva je.
Umrla je pred skoraj 20 leti.
Povej mi o tem Poeju.
Oh, Poe …
Čudovit fant.
Zelo vljuden. Veliko govori.
Vsekakor. In nekaj je čudnega na njem.
Ker veliko govori? –Poln je nesmiselnih fantazij.
Povedal mi je za pesem,
za katero trdi, da je povezana s smrtjo Leroya Frya.
Trdi, da mu jo je v spanju narekovala njegova mrtva mati.
Vsi vemo, da tisti, ki smo jih izgubili,
so za vedno z nami.
Človek bo naredil skoraj vse, da bi prevaral smrt.
V nekakšni posodici,
zavito v pergament ali časopisni papir.
Verjetno obdan z ledom.
DOBIVA SE V LEDENICI. BODI POGUMEN
Dobro. Dobil si moje sporočilo.
Ti je kdo sledil? –Sledil?
Tako neprofesionalno. Absolutno ne.
Kaj je to? –Kraj zločina.
Drugega zločina.
Kamor so prinesli Fryevo srce.
Omenil si, da te je to spomnilo na Sveto pismo.
Moram priznati, da me je že gnalo v to smer.
Ne k Svetemu pismu,
ampak k veri.
To se zdi kot nekakšna slovesnost.
Kri in svetloba namerno postavljeni.
Krog. –In trikotnik.
Verjetno s Fryevim srcem v sredini.
Poznam starega prijatelja, ki bi lahko bil koristen.
Profesor Jean Pépé je strokovnjak za simbole …
Pépé! –Obrede, okultno.
Profesor! –Pépé bi verjetno lahko bil najbolj čuden človek …
Oprosti, če motim. –Ki sem ga imel čast spoznati.
S sabo imam nekaj nenavadnega, kar želim, da pogledaš.
Lahko je samo čarobni krog.
Spomnim se, da sem ga videl v knjigi Pravi rdeči zmaj.
In če se prav spomnim, je tam stal čarovnik
v trikotniku.
Sam?
Morda je imel svojo skupino pomočnikov.
In sveče in bakle ob straneh, sveče povsod,
festival svetlobe.
Gus, če stopiš do tretje police …
Druga od zgoraj.
Knjiga na vrhu.
Ja.
Pierre de Lancre, strašni lovec na čarovnice.
Znate francosko, g. Poe? –Ja.
Preberite tiho. Na sredinskem razmaku.
De Lancre je usmrtil 600 baskovskih čarovnic
in za seboj pustil izjemno knjigo, ki jo zdaj listate.
Toda knjiga, ki vam jo želim dati, Hudičev govor Henrija Le Clerca,
ki je usmrtil 700 čarovnic, preden je končal,
je domnevno uničena.
Po govoricah naj bi zapustil še dve ali tri druge knjige,
ki so bile enake uničeni.
Najti eno od njih je postala fiksna ideja za mnoge zbiratelje okultnega.
Zakaj? –Zakaj?
Le Clerc je za sabo pustil navodila za …
Nesmrtnost.
Mojbog.
"V krogu zlobnih angelov je splošno znano,
da se med čarovniškim praznikom omeji naslednje drobnarije:"
"Nečiste živali, ki jih kristjani ne jedo,
srca nekrščenih otrok
in srca obešenih mož."
Želim, da se diskretno infiltriraš med kadete
in preveriš, ali lahko ugotoviš, kdo ima stik z okultnim.
Pojasni. –Postavljenih je bilo nekaj teorij,
nekatere precej temne in celo nekrščanske.
Nekrščanske? –Ja.
Prisiljen sem dvomiti o temeljih svoje vere.
In se seznaniti s skrivnostnimi in nejasnimi arhaičnimi običaji.
Arhaičnimi običaji? –Misli na črno magijo. Kdo je bil?
Hočemo vedeti. –Prisegel sem, da ne bom ničesar povedal.
Kdo je bil? –Tega ne morem razkriti,
tudi če bi mi sam Bog grozil, da me bo udaril s strelo.
Če želiš moliti z nami … –Ne, dal sem besedo.
Dvomiš … –To ostane med nama.
Je bil Markiz?
Hamilton, pazi se.
Ja, imam ime, vendar potrebujem obraz.
Vrtoglavica?
Ja, malo se mi vrti.
Srce hitro bije.
Dobro, g. Poe. Ostanite danes notri
in pazite nase.
Dajte to poročniku Locku in vodji njegove enote,
Artemusu, mojemu sinu.
Razrešil vas bo dolžnosti.
Želite biti oproščeni pouka?
Zaradi vrtoglavice?
Poleg še hujše nadloge, ki je ni zapisal.
Epileptičnega napada.
Epileptičnega napada? –Resne narave.
Pazi se, Poe. –Lahko sami vprašate doktorja.
To je res, poročnik.
Moj oče je rekel, da česa takega še ni videl.
Tudi prav.
Ampak jaz temu pravim nevljudnost.
Tri točke v protokolu. Takoj se vrni v prenočišče.
Bolje, da si tam, ko bo častnik opravljal pregled.
Poe, kajne? –Ja.
Markiz Artemus.
Tvoja drznost je občudovanja vredna.
Nocoj ob enajstih. 18. Severna vojašnica.
Oprostite, ker zamujam. Upam, da vas nisem zadržal.
To je čudovito.
Knjige!
Nikoli me niste bolj zanimali.
Kje naj začnem?
Obžalovanja vreden Fenimore Cooper. Vse knjižnice ga morajo imeti.
Kakšna zbirka!
Zgodovina Egipta in več.
Razkrinkal sem vas.
Dali ste mi videti, da ne berete poezije.
Saj jo ne.
Byron!
Osebni favorit, g. Landor … –Prosim. –In dobro zguljeno.
To je od moje hčerke.
In vaša hčerka ne živi več tukaj?
Ne. Z nekom je pobegnila.
Nekom, ki ga poznate?
Bežno.
In se ne bo vrnila?
Verjetno ne.
Potem sva oba sama na tem svetu.
Ampak ti imaš mamo.
Še vedno se pogovarja s tabo.
Do določene mere. –Ja.
Ja, včasih.
In dobro v meni izvira iz nje.
Kako je ime vaši hčerki? Če nimate nič proti, če vprašam.
Mathilde.
Mattie.
Več vam ni treba povedati.
Potem si nekaj našel? –Ne, še bolje.
Nekoga po imenu Markiz. –Doktor.
Ne. Njegov sin, Artemus.
In ugnezdil sem se v njegovo tesno povezano družbo.
Še eno izmed dobrih Božjih bitij.
Zahvalite se naši božanski Patsy.
Ali nas boš prijavil, ker se upiramo policijski uri, Poe?
Si užaljen zaradi naših prestopkov?
Nikakor nisem užaljen, g. Ballinger, ravno nasprotno.
Moral bi spiti še eno rundo.
Pij.
Na eks, ljubček. –Ballinger, nocoj si pravi nasilnež.
Še enega, prosim.
Hvala.
Lahko zdržim celo noč.
Pomiri se, Ballinger.
Težko se je bilo dokopati do te drozge.
Poe …
Menda si objavljen pesnik.
Pravijo, da imam dar.
Potem zahtevam branje.
Razveseli nas.
"Na Bermudih sem spoznal pohotno dekle,
ki mislila je, da je zvita, ampak jaz bil sem zvitejši."
"Mislila je, da je nerodno, grozljivo, da ji dvorijo goli,
toda pristopil sem k njej zadržano in jo zgrabil za zadnjico."
Dobro opravljeno, Poe. –Bravo.
Bravo!
Najnižja karta je sedmica.
Najvišja karta je fant.
Danes je tvoj srečni dan, Poe. –Hvala.
Ali je res, da te je detektiv Landor spraševal o Fryu?
Mislil je, da Frya tesno poznam.
Si ga?
Ne.
Edino, kar je Fry lahko naredil, da bi pritegnil pozornost, je bilo to,
da se je obesil.
Mislim, da se je obesil, ker ga je izdala dama.
Kakšna dama pa, Stoddard? –Kaj pa tvoja sestra, Artemus?
Ali ni bil Fry navdušen nad njo?
Daj no, Randy.
Bil si bližje Fryu kot kdorkoli drug tu.
Nisem mu bil tako blizu
kot ti.
V redu. Kje smo ostali?
Poe!
Predpisi za vas ne veljajo, g. Poe?
Pojasnite. Luči bi morale biti ugasnjene že pred tremi urami.
Žal mi je, gospod.
Vaši izgovori vedno zvenijo prazni.
Leroy Fry je srečal svojega stvarnika, ko je bil ponoči zunaj.
Takoj se vrnite v vojašnico.
Srečo imate, da si sami ne izkopljete groba.
Hvala, gospod. –Hitro.
Mattie?
"Spominjaj se me po svoji milosti zaradi svoje dobrote, Gospod."
"Kajti v smrti ne razmišljajo o Tebi,
komu naj se zato zahvalim v grobu?"
"Misli name po svoji milosti, spomni se dobrote, Gospod."
"Zaradi žalosti je moje oko potemnilo."
Vi ste g. Landor. Kajne? –Ja.
Jaz sem Leroyeva mati.
Želim, da vzamete to.
Leroyev dnevnik.
Iz zadnjih treh let. –Ne spomnim se …
Žal mi je.
Velika izguba.
Ne spomnim se, da bi med njegovimi stvarmi našli dnevnik.
G. Ballinger mi ga je poslal. –G. Ballinger? –Ja.
Ko je slišal, kaj se je zgodilo,
je šel naravnost v Leroyevo prenočišče, da bi videl, kaj se da narediti.
Dragi fant mi ga je poslal. –Razumem.
In zdaj, ko me je videl,
je rekel: "Pomislil sem, da bi morali vzeti Leroyev dnevnik s sabo v Kentucky."
"In če ga hočete zažgati, naredite to."
Kako pozorno od njega.
Ampak jaz ga ne razumem.
Vse številke in črke …
Toda ker se vojska zdaj zanaša na vas,
se mi je zdelo prav, da bi ga vi morali imeti.
Vedno znova se vračam.
Skrb zanjo … –Vem. –Ker smo vsi vpleteni.
Doktor!
G. Landor. Kako prijetno presenečenje!
Naj vam predstavim svojo ženo Julijo.
Toliko sem slišala o vas. –Me veseli.
Ali niste vi tisti gospod, ki preiskuje smrt g. Frya?
Sem. –Pravkar sva govorila o tem.
Moj mož je rekel, da kljub njegovim junaškim prizadevanjem,
ni mogel paziti na truplo g. Frya.
Njegovi ubogi starši. –Se strinjam.
To nas je pretreslo.
Verjemite mi, da ne bom miroval, dokler ne ujamemo krivca.
Lepo vas je bilo spoznati.
Draga moja … –Slišim, da ste vdovec, g. Landor.
To je res. –Imate moje sočutje.
Je vaša žena pred kratkim umrla?
Pred dvema letoma.
Nekaj mesecev po tem, ko smo se preselili v višavje.
Je šlo za nenadno bolezen?
Ne nenadno.
Dovolj.
Razumem vašo veliko izgubo.
Moje sožalje. –Hvala.
Bravo!
Edgar, ali nisem rekel, da je moja sestra genij?
Čudovito, draga moja. V oči so mi prišle solze.
Ja.
Dobro odigrano, gdč. Markiz.
Res. –Ja.
Vaša nesmrtnost je zagotovljena.
Ne morem si predstavljati ženske, ki želi postati nesmrtna.
Takoj se spomnim na sira Thomasa Graya.
"Veliko rož je rojenih, da cvetijo nevidne."
"In zapravljajo svojo sladkost v puščavskem zraku."
Moj najljubši, g. Poe.
In kaj misliš o mojem malem varovancu?
G. Poe je veliko več kot nekomu varovanec.
Ne smejo ga pokvariti takšni, kot ste vi.
Dobro, Lea.
Zdaj bo dovolj. Pred večerjo moraš počivati.
Oprostite, gospodje. –Hvala, Lea.
Randy, stoli.
Stoddard, pridi. Šahovnica.
Zdaj mi je dolgčas.
Briga me! Bolna je.
V njenem stanju ne bi smela imeti gostov …
Gdč. Markiz.
Oprostite.
Nič mi ne bi bilo v večje veselje, kot da vas vidim v soboto.
To je verjetno res, g. Poe. Bojim se, da sem v soboto zasedena.
Razumem.
Torej predlagate to soboto?
Ali nedeljo, če vam bolj ustreza.
Ali ponedeljek.
Kje predlagate, da se dobiva?
Naj uganem. Gee's Point? Sprehod za spogledovanje?
Ne, sploh ne. Nič od tega.
Zamislil sem si pokopališče.
Pokopališče?
Kako zanimivo! –Ja, isto mislim.
Želim vam lep večer.
Zdaj je tako mrzlo.
Če želite uživati v višavju v njegovem polnem sijaju,
ga je treba videti takoj po padcu listov.
Zakaj?
Zelenje ne izboljša,
temveč zamegljuje izvirno božje delo.
Romantik.
Uživate v pogovoru o Bogu in smrti, kajne?
Menim, da je smrt najbolj vzvišena tema poezije.
Sedeva?
Kako lepo mesto. –Ja, moje najljubše.
Morbidnost vam lepo pristaja.
Še bolj kot uniforma.
Edini, ki se lahko meri z vami, je Artemus.
Še nikoli ga nisem videl, da bi podlegel melanholiji.
Od časa do časa obišče naš svet.
Mislim, da je mogoče kratek čas plesati na razbitem steklu.
Ne večno.
Vidim, da imata veliko skupnega.
Upam, da nisi prehlajena.
Hladno podnebje bo očitno ostalo z nami še nekaj časa.
Prosim, nikar o tem. Ne mislite, da sem se prišla pogovarjati o vremenu.
Oprostite. Samo razmišljal sem o vašem počutju. –Kar nadaljujte.
Razglasite svojo nesmrtno ljubezen, da lahko greva domov, kot da se ni nič zgodilo.
Hotel sem samo reči … –Oprostite.
Oprostite, grdo se obnašam, in ne vem, zakaj.
Tresete se.
Gdč. Markiz, bi si radi izposodili moj plašč?
Ni potrebno. –Nič ni … –Jaz …
Kaj? –Gdč. Markiz …
Lea!
Lea! Lea? Kaj se dogaja?
Lea!
Mojbog, Lea …
Si v redu?
Lea? –Dobro sem.
Si prepričana, da si v redu? Bil sem zgrožen.
Zgodi se. Ni razloga za skrb.
Tvoja …
Tvoja prisotnost me naredi tako drznega, da se počutim svobodno priznati,
da je moja mama posebno prisotna v mojem življenju.
V spanju in ko se zbudim.
Ja.
Včasih mislim, da nas mrtvi preganjajo, ker smo jih imeli premalo radi.
Pozabljamo jih. Ne mislimo resno, ampak jih.
Mislim, da se počutijo zapuščene, in zato prihajajo za nami.
Morda je bolje, da o tem ne razmišljaš preveč.
Moral bi vedeti, kako hvaležna sem bila,
da sem te videla stati tam.
Da sem pogledala globoko vate
in našla nekaj, česar nisem pričakovala.
Ne čez tisoč let.
Hvala.
Nehaj!
Baraba! Poznati moraš svoje mesto.
Drži se stran od Lee!
Pusti ga!
Pusti ga, Ballinger!
V nasprotnem primeru boš obsojen na vojno sodišče!
Kurac.
Si v redu?
Tisti divjak očitno ve, da ima Lea raje mene kot njega.
Če me poskuša prestrašiti … –Prestrašiti?
Hotel te je ubiti. –Ubiti?
Preden mu dovolim, da stopi med mene in moje srčne želje,
bom jaz ubil njega!
Vedno je bilo tako. Ljudje me podcenjujejo.
Prijatelji, sošolci, lastni dobrotnik.
Hvala, Patsy. –Vsi.
Vsi!
Razen moje drage mame.
Hvala za vašo pomoč.
Ni mi podobno, da me presenetijo.
Ampak tudi vi presenečate. Kajne, Landor?
Nočem žaliti,
vendar ste veliko bolj prefinjeni, kot se zdi.
Povejte mi, ali je res, da ste nekoč izvabili priznanje
po enem samem prodornem pogledu?
Z dovolj potrpljenja
bo osumljenec zaslišal samega sebe.
Čudovita družba ste, Landor.
Nekega dne bom napisal pesem.
Nekaj, po čemer si bodo zapomnili vaše ime.
Potem tudi po pretepu ne sumiš na Randyja Ballingerja?
Kaj si potem ugotovil? Pri preiskavi.
Zanima me Artemus Markiz.
Ga poznaš?
Kdo ga ne?
Tako je čeden.
Mora skoraj umreti mlad, kajne?
Ampak nikoli ne bi pomislila, da je nasilen.
Vedno je tako miren.
Morda ni naš človek.
Ima določene lastnosti … Celotna njegova družina.
Delujejo kot ljudje, ki so krivi.
Ali niso vse družine nečesa krive?
Stotnik … –Za g. Ballingerja gre.
Izginil je.
Stotnik! Tu zgoraj!
Mojbog.
Seciranje g. Ballingerja ni bilo izvedeno tako spretno kot Fryevo.
To pomeni, da je to izvedel nekdo drug.
Glede kastracije …
No …
Kastracija?
Mojbog, Landor.
Nič bližje nismo iskanju krivca kot en mesec nazaj!
Bližje smo.
Samo vprašanje časa je. –Povejte!
Ste našli več dokazov o satanskih obredih?
In tako imenovani častnik, ki je prepričal vojaka Cochrana,
da zapusti truplo Leroya Frya?
Ali Fryev dnevnik?
Ste našli en sam namig, ki bi lahko bil uporaben?
Norec je na prostosti in pohablja moje može.
Može, ki ne morejo opravljati svojih dolžnosti, si ne upajo ven in ne morejo spati.
In če spijo, je to z mušketo v roki!
Začenjam misliti, da ne verjamete več, da sem kompetenten
za izvedbo te preiskave.
Hvala, doktor.
Ne dvomimo o vaši usposobljenosti, temveč o vaši zvestobi.
Ali obstaja možnost, da je to delo g. Poeja?
Poeja? –Še včeraj je zabaval svoje tovariše
z junaško zgodbo o njegovem epskem boju z g. Ballingerjem,
kjer je rekel, da ga namerava ubiti,
če bi se spet srečata v boju. –Videli ste Poeja.
Mislite, da bi obvladal Ballingerja?
To ne bi bilo potrebno. Strelno orožje bi bilo dovolj.
Kakorkoli že izgleda njegov odnos z Ballingerjem,
nič ne povezuje Poeja z Leroyem Fryem.
Sploh se nista poznala. –Ampak sta se.
Letos poleti sta se sprla.
Mislim, da tega ni omenil.
Potem pa ga aretirajte.
Aretirajte ga, če ste tako prepričani.
Vse, kar imamo, je motiv.
Za dokaz se obračamo na vas!
G. Landor, ali gojite skrito sovraštvo do kadetnice?
Ali je tako?
Tvegam svoje življenje za vašo dragoceno ustanovo.
Ampak ja.
Mislim, da vojska mlade moške oropa volje.
Omejuje jih s pravili.
Prikrajša jih za razmišljanje. Zaradi tega so mladi moški manj človeški.
Ali namigujete, da je za te smrti kriva kadetnica?
Nekdo povezan s kadetnico, ja. In s tem šola sama.
To je nesmiselno. Potem je po vaših besedah
vsak zločin, ki ga zagreši kristjan, madež na Kristusu samem.
Tako pač je.
Ko sem te prvič prosil, da sprejmeš to službo,
si rekel, da se nikoli nisi družil z Leroyem Fryem …
Začniva tu. Torej?
To ni povsem res … –Ja! Zakaj pri tebi ni nič preprosto?
Kje so dejstva? Kje so preprosta dejstva?
Ja ali ne!
Resnica!
Si poznal Leroya Frya? –Ja.
Si govoril z Leroyem Fryem?
Ja, sem.
Si ti ubil Leroya Frya?
Si ti ubil Randolpha Ballingerja?
Si imel kaj opraviti s skrunitvijo njunih trupel?
Ne. Prisežem na svojem grobu … –Ampak ne zanikaš,
da si obema grozil?
Kar zadeva Ballingerja, je bilo …
Nisem mislil resno.
In Fry? –Nisem mu grozil, samo …
Tu vidim moteč vzorec.
Moški, ki te razjezijo, se znajdejo na napačni strani pasti,
z vitalnimi organi, izrezanimi iz njihovih prsi.
G. Landor …
Če bi pobil vse kadete,
ki so me prizadeli v mojem kratkem času tu,
se bojim, da bi našli kadetnico zmanjšano na ducat.
Če že morate vedeti, bil sem za posmeh
od prvega dne tukaj.
Moje vedenje, moja starost, moja osebnost …
Moj videz.
Če bi živel tisoč let,
ne bi mogel niti začeti govoriti o vseh stvareh, ki so mi jih storili.
Ja, za marsikaj sem kriv, tega pa nikoli.
Nikoli nisem moril.
Mi zdaj verjamete?
Mislim, da bi moral razmisliti o tem, kaj govoriš in delaš.
Zaenkrat verjetno lahko zadržim Hitchcocka.
Ampak če se mi spet zlažeš,
te lahko vklenejo v verige in ne bom mignil s prstom, da bi ti pomagal.
Razumeš?
Zdaj pa mi oprosti, pričakujejo me na večerji.
Hvala, ker delite žalost zaradi Randolphove prehitre smrti.
Dragi fant je bil kot član družine.
Se vam ne zdi moj sin neverjetno čeden, g. Landor?
Menim, da sta oba vaša otroka blagoslovljena na tem področju.
Ja, imamo blagoslovljeno dediščino.
Moram pa reči, da ste vi redkost.
Oseba izjemne inteligence.
Takšne lastnosti so tu smešno redke.
In s to inteligenco, g. Landor,
upam, da ko boste končali s svojo uradno zadolžitvijo,
mi lahko pomagate pri moji lastni uganki.
Uganki? –Zelo nenavadni.
Med večerno pesmijo v ponedeljek
izgleda, da je nekdo brskal po mojih stvareh.
No …
Grozni ljudje živijo v tujini. –Resno, oče?
Bolj se nagibam k teoriji, da je šlo samo za neke nesramneže,
čeprav nimam pojma, kdo je bil.
Toda moraš biti previden, Artemus.
Moraš biti. –Oh, mati …
Verjetno je bil samo kakšen dolgočasen starec,
ki ni imel nič boljšega za početi in nobenega lastnega življenja.
Rustikalni krošnjar.
Se vam ne zdi, g. Landor?
Vi imate kabino, kajne? –Artemus …
In morda imate sorodnike, ki ustrezajo opisu.
Mogoče dragi prijatelj, ki rad kaj popije v gostilni.
Nehaj! Prosim! Sovražim to!
Sovražim, ko to počneš.
Ne sledim ti, mati. –Res ne?
Lahko bi padla v reko Hudson in odšla s tokom. Nihče ne bi sledil!
Kajne, Daniel? –Sin, prosim …
Oprostite moji ženi.
Smrt g. Ballingerja
je vrglo senco na našo veselo malo sorodstvo.
Zanima me, ali bi stopili z mano v knjižnico, g. Landor?
Z veseljem.
Se opravičujem.
Sedenje na iglah je težko za vse nas.
Ne opravičujte se. –Ja.
In ta čas v letu, vso to omejevanje …
Vse je zelo razumljivo.
Nisem mogel kaj, da tega ne bi opazil.
Je vaša hči bolna?
Zelo pozorno.
Ja.
Ja, ona je …
Težko ji je.
Odkar je bila majhna.
Grozna bolezen, ki jo zgrabi, ko nihče ne gleda,
ovira njene možgane in jo naredi, da trepeta kot struna.
Lep otrok.
Namenjena za poroko, status, otroke.
In hkrati bolezen.
To je strašno.
Gospoda, Lea je v dobri formi, če želita priti.
Hvala, sin.
Greva?
Če nimate nič proti, bi stopil na svež zrak.
Seveda.
Oče, igraj se z mano.
Ali naj sledim mojstrom ali poskusim kaj novega in zahtevnega?
Izjemno. –Komaj.
Sprejemljivo, morda.
Ne zavedaš se, kakšen učinek ima name tvoje igranje klavirja.
Od vseh nas sem …
Ja? –Jaz …
Ne vem, kako naj se izrazim … Ampak začel sem se zavedati,
da bi zate naredil vse.
Oh, Edgar.
Vam lahko pomagam kaj najti, g. Landor?
Okrevali ste. In tako hitro.
Oprostite mi.
Bala sem se, da bom dobila strašno migreno,
toda zdi se, da sem potrebovala le malo počitka.
In zdaj se počutim ozdravljeno.
Naj obesiva to staro uniformo?
Prepričana sem, da ni primerna za vas.
Z doktorjem sva jo iskala. In jaz sem jo našel.
Poglej, kaj je častnik našel v naši omari, dragi.
Se spomniš, ko jo je imel Artemus kot majhen deček?
Se spomniš, dragec? –Ja, mati.
To je plašč mojega brata. –Vašega brata?
To je edina stvar, ki nam je ostala od njega.
Zakaj ga imate?
Mogoče lahko Artemus odgovori na to vprašanje?
Ethan.
Kaj te je pripeljalo sem?
Manjka še en kadet.
Zbral sem skupino reševalcev, ki lahko takoj začnejo z iskanjem.
Vsak kamen bomo obrnili.
Zgrozim se, ko pomislim na … –Gospoda!
Pravkar sem bil v prenočišču g. Stoddarda.
Njegov zaboj je bil prazen. Nikjer nobene civilne obleke.
Mislim, da je pobegnil.
Pobegnil?
V Fryevem dnevniku piše,
da sta bila tako Stoddard kot Ballinger dobra prijatelja z Leroyem Fryem.
Bal se je, da bo postal naslednja žrtev.
Morda je tako, kaj pa Artemus in stotniška uniforma?
Če je vpleten, kako naj čakamo, da ga aretiramo?
Hrbet ima prost. Samo zanikati mora.
Obstaja še zadnja pot, ki jo raziskujem.
Dva njegova tovariša sta mrtva,
in vodstvu moram sporočiti, da imamo svojega človeka.
Imamo svojega človeka. Ni tako?
Edgar.
Profesor?
Pépé?
Zadnjič, ko sem bil tukaj, si omenil lovca na čarovnice in knjigo.
Ja. Hudičev govor.
Henry Le Clerc.
Je bil Le Clerc duhovnik?
Sežgan na grmadi.
Na misel mi je prišlo med spanjem.
"Dol, dol, dol,
padel vroč zrnat je sneg."
"Bolan v srcu sem jo rotil, naj ne umre."
"Lenore."
"A mi odgovorila ni."
"Neskončna noč. Kot ujetnica v brozgi in rosi,
skriva vse pred menoj, razen bledo modrega očesa."
"Najtemnejša noč, peklenska noč, obtožena s strahom."
"In vse, kar ostane,
je to modro mrtvo oko."
Razumeš?
Lenore.
Lea.
Gre za tvojo neizrekljivo bolečino.
Povzetek tega, kar te teži.
Pesem …
Govori z nami.
Se spomniš, ko si rekel, da boš zame naredil vse?
Tvoj častilec hudiča.
Hvala, Pépé. –Ja.
G. Landor.
Vaša družina.
Vaša družina je bila
prava uganka.
Nikoli nisem mogel razumeti, kdo je glavni.
Včasih sem vas vse sumil. Nikoli pa nisem pomislil,
da bi lahko bil nekdo, ki sploh ni živ.
Oprostite? –Oče Henri Le Clerc.
Najvidnejši lovec na čarovnice,
dokler sam ni postal plen.
O čem govorite?
Vaša hčerka ima vodenico, kajne?
Shaja, ker je z nekom v stiku. Nekom, ki jo uči.
On.
Ne silite me v dvom o vaši zdravi pameti.
Kaj pravite?
Le Clercovo neverjetno redka knjiga Hudičev govor.
Komuniciranje s hudičem
ni služba, ki bi se ji posvetil.
Nikoli nisem prebral niti ene strani te knjige.
Ali se vaša hči pogovarja z mrtvimi?
Z leti so se napadi poslabšali.
Jaz …
Preizkusil sem vse medicinske režime, ki sem si jih zamislil.
Dali so ji tri mesece življenja.
Ali veste, kakšen je občutek, ko greste v posteljo in ne veste,
ali bo vaša hčerka preživela noč?
Toda nekega dne je prišla k meni
in mi rekla, da je nekoga srečala.
Svojega pradedka. –Le Clerca?
Henri Le Clerc ni bil hudoben.
Bil je narobe razumljen.
Prisegli so, da je g. Fry že mrtev.
Prisegli so, da ne morejo nikogar ubiti.
Verjeli ste jim. –Nisem imel izbire.
Doktor ste! Znanstvenik!
Kako si drznete verjeti takšni norosti?
Ker …
Ker je sam nisem mogel rešiti.
Moje lastne zdravilske veščine so mi spodletele.
Vse sem žrtvoval za svojo Leo.
Kako naj ji preprečim, da poišče pomoč drugje?
Doktor …
Komuniciranje z mrtvimi …
To ni normalno. Ampak umor …
Jemanje nedolžnih življenj …
To je nehumano.
Nekdo bo zaradi tega obešen.
Popustil sem ji samo zato, ker čudežno …
Zdelo se je, da ji gre na bolje.
Doktor, kje je vaša družina?
Kje so vaši otroci?
G. Poe je prišel prej.
Odšel je z Artemusom.
Zakaj potem njegov plašč še vedno visi v veži?
Doktor, kje je Lea?
Doktor, kje je vaša družina?
Začenja se upočasnjevati.
Lea …
Nadaljuj.
Kaj se dogaja?
Kmalu bo konec. –Ne počutim se dobro.
Mislil sem … –Ne.
Samo še nekaj minut in bom svobodna.
Svobodna? –Ja.
Prosim, Lea. Jaz …
To se mora zgoditi.
Razumeš.
Žrtvovanje je najvišji izraz ljubezni.
Od prvega trenutka sem vedela, da si ti tisti.
Lea …
Ja? –Ljubim te.
Dovolj je!
Ven! –Za to bi vas morali obesiti!
Ne bi smeli biti tukaj! –Lea, dokončaj!
Ga. Markiz, ali želite svoje otroke videti obešene?
Ne poslušaj ga. Blefira! –Nadaljuj.
Lea! –Je to Fryevo srce?
Landor … –Lea, nadaljuj!
Ballinger bi zate naredil vse, celo moril.
In Artemus … Ti si ga ubil.
Prosim, pustite nas pri miru. Kmalu bo konec.
Lea, dokončaj! –Lea, konec je!
To si bila ti.
Ti si bila tista, ki je pretentala Frya s sporočilom …
Ni bila ona, to je bila moja ideja!
Jaz sem to storil! –Ne! Artemus!
Ne! –Prosim, stojte!
Nehajta!
Lea!
–Lea!
Artemus, pomagaj ji!
Mati, umakni se! –Artemus!
Lea …
Artemus! Ne!
Spustite me! Ne!
Artemus!
Artemus! Ne!
Lea!
Ne!
Ni izgubil več krvi, kot bi jo vzel doktor med normalnim pretokom krvi.
Mogoče je bilo tako najbolje zanj.
V življenju je več, kot se zdi na prvi pogled. To priznam.
Se strinjam.
Kako je ga. Markiz?
Žaluje, kot zna le mati.
Sodnik je menil, da je dovolj trpela.
Toda veselilo vas bo, ko boste slišali, da je doktor podal odpoved.
Nič od tega me ne veseli.
Landor.
Ne bi si mogla biti bolj različna v vedenju in miselnosti.
Zato vam želim povedati, da če sem vas kdaj prizadel …
Če sem kdaj iz predrznosti podvomil
v vaše kompetence,
potem se opravičujem.
Hvala, stotnik.
Kako sem lahko večerjal in se družil s tem moškim vsa ta leta?
Njegovo družino sem poznal kot svojo,
ne zavedajoč se svojega globokega obupa.
To je bila poanta, polkovnik.
Verjetno bi me moralo biti sram.
Lahko samo domnevam, da je Artemus umoril g. Ballingerja,
da bi preprečil stik z oblastmi,
in g. Shoddard je pobegnil, namesto da bi postal naslednja žrtev.
Lahko domnevate tako.
Potem pa, Landor …
Vaše obveznosti so v celoti izpolnjene.
S tem vas odvezujem od pogodbe.
Upam, da vas to ne razžali.
Vsaj upam, da ne boste ugovarjali naši zahvali.
Upam, da se šakali v Washingtonu umaknejo.
Čakamo na izvršitev.
Ne, polkovnik.
Videti je, da si ozdravel.
Vem za vašo hčerko.
Tudi prav.
Kaj ima Mattie s čimerkoli? –Vse.
Kot dobro veste.
Na misel mi je prišlo v spanju.
Sporočilo, ki ga je Leroy Fry držal v roki.
Sporočilo, ki so mu ga pustili, da bi ubožca zvabili iz vojašnice.
Bili ste neprevidni in ste ga pustili pri meni.
To je drugo sporočilo, ki ste ga pustili.
Se spomnite?
Še posebej
sem bil pozoren na obliko vaših črk.
Velike črke, kot veste, so prav tako obsojajoče kot male črke.
A, R, G in E
so popolnoma enake tistim na sporočilu Leroya Frya.
Lahko si predstavljate moje presenečenje.
Ali bi isti človek lahko napisal oba?
In zakaj bi Landor pisal Leroyu Fryu?
Na srečo sem naletel na božansko Patsy.
Povedala mi je celo zgodbo.
Na poti domov s kadetskega šolskega plesa …
Zgrabi jo!
Drži jo. –Ne!
Je bila vaša Mattie posiljena …
Ne!
In trije neznani napadalci so jo pustili umreti.
Tiho!
Julius, primi njene noge! –Ne! –Zgrabi jo!
Primi jo za noge! Drži jo močno! –Ne!
Nehaj! –Držite jo.
Zlobna banda.
Tako kot je rekel Leroy Fry.
Mattie?
Mojbog! Mattie … Mojbog, pridi sem.
Mattie …
Zelo mi je žal.
–Ni pomembno.
Vse bo v redu.
Mattie, on ti ne more pomagati.
Prosim, ljubica. Naj ti pomagam.
Ampak ni pobegnila, kajne?
Mattie?
Mattie.
Mattie …
Mattie, prosim. Pridi sem.
Prosim, ljubica. Pridi sem. Prosim, pridi.
Ne delaj tega. –Vse bo v redu.
Prosim, Mattie. Vrni se.
Vse bo v redu.
Ne delaj tega.
Rada te imam.
Zakaj mi niste povedali?
To ni zgodba, ki jo rad govorim.
Ampak bi vas potolažil.
Pomagal bi vam, kot ste vi pomagali meni.
Mislim, da se ne morem potolažiti.
Kaj sem storil potem?
Enako, kot bi storili vi.
Preučil vse predpostavke, začenši s tem,
kakšna je bila možnost, da bi dve osebi
imeli iste načrte za istega kadeta na isto noč?
Majhna!
Izjemno majhna!
Razen če enega ne vidimo kot odvisnega od drugega,
ali če nekdo ali nekateri, recimo Artemus in Lea,
samo iščeta truplo.
In takrat se čarobno pojavi priložnost,
in vseeno jima je, čigavo je truplo, dokler ima srce.
Edina stvar, ki jo nočeta, je ubijanje.
Ne, tu nastopi nekdo drug, ki je pripravljen in voljan ubijati.
In ubiti točno tega človeka. Zakaj?
Je to lahko maščevanje, Landor?
Patsy?
Na pomoč! –Kdo je bil s tabo?
Je kdo tam?
Halo?
Torej … Nekdo ga zmoti,
vendar se izogne svojemu dejanju.
Pritihotapi se nazaj v svojo kočo v Buttermilk Fallsu,
kjer ostane neopažen.
Vendar je šokiran, ko so ga že naslednji dan poklicali v West Point,
kjer izve, da je bilo medtem mrtvečevo truplo strašno pohabljeno.
In to mu daje izjemen alibi.
Misliti mora, da je sam Bog na njegovi strani.
Najet je za reševanje zločinov, ki jih je sam zagrešil.
Posledično bosta Artemus in Lea vedno veljala za morilca.
Nič ni večno.
Pozabljena bosta kot vsi mi.
Jaz ju ne bom pozabil!
Še posebej ne moje Lee.
Bila bi žena, mati.
Prav tako ne bom pozabil, kako ste nas vse imeli za norce.
Norce.
Bil sem vaš glavni norec.
Ali nisem bil? –Ne.
Ti si bil tisti, ki sem se mu ves čas želel predati.
Vedel sem od prvega trenutka, in zdaj sva tu.
Jaz …
Če želiš, da se ti opravičim, bom to storil.
Nočem vašega opravičila.
Ne, hočem odgovore.
Kako ste vedeli, da je Fry posilil Mattie?
Ovca in krava … Ste bili to vi?
Seveda. –In Ballinger?
Ballinger … Izrezal sem mu srce.
Izgledati je moralo kot delo satanistov.
Za starca to ni preprosto.
Kako ste izvedeli za Ballingerjevo vpletenost?
Fryev dnevnik.
Je tudi Ballinger priznal?
Ja, pod grožnjo. –Ne, prosim …
Kdo je bil še s tabo? –Julius Stoddard.
Julius …
Žal mi je.
Oba …
Oba sta se spomnila njenega imena.
Poskrbel sem, da si je zapomnil, kaj je imela oblečeno.
Vse podrobnosti njene obleke.
Samo Stoddard je ušel vaši pravici.
Nimam moči ali volje, da bi ga lovil.
Samo upam,
da bo prisiljen gledati čez ramo do konca svojega bednega življenja.
Kar so storili, je bilo grozno.
Ampak lahko bi šli k Thayerju in dobili priznanje.
Nisem želel priznanja.
Hotel sem, da umrejo.
Kaj bo zdaj?
To je odvisno od tebe.
Imam dva sporočila,
zaradi katerih vas lahko obesijo.
Tudi prav.
Edgar, pogosto si želim,
da bi moja Mattie srečala tebe
tistega večera na maturantskem plesu.
Kdo ve?
Lahko bi bila v sorodu.
Res cenim …
Kaj bi …
Zbogom, Landor.
Počivaj, ljubica.
Prevod: Marinko
NA PODLAGI KNJIGE LOUISA BAYARDA