"GRENSENE SOM SKILLER LIVET FRA DØDEN ER I BESTE FALL SKYGGEFULLE OG UKLARE.
HVEM KAN SI HVOR DEN ENE SLUTTER OG DEN ANDRE BEGYNNER?" E.A. POE
Morn, min gode mann.
- Er du Augustus Landor? - Ja.
Og du?
Kaptein Hitchcock, nestkommanderende på akademiet.
Jeg skal informere om at oberst Thayer ber om et umiddelbart møte.
- Hva slags møte? - Jeg overlater det til obersten.
- Når skal dette skje? - Tidligst mulig.
Og om jeg skulle velge å ikke komme?
Det er din sak. Du er sivilist.
Fin dag for en kjøretur.
Guvernøren sier at du var en legende blant New Yorks konstabler.
Da han anbefalte deg, bemerket han dine imponerende bragder,
deriblant pågripelsen av Daybreak Boys-lederne,
oppløsningen av Shirt Tails-gjengen
og oppklaringen av et grusomt drap på en ung prostituert i Elysian Fields.
USAS MILITÆRAKADEMI WEST POINT
Talentene dine omfatter kodeknekking, opprørskontroll
og tøffe avhør.
Du er prestesønn fra Gloucester og kom til New York da du var tenåring.
Og du er enkemann, herr Landor.
Tre år nå.
- Skal jeg be om kaffe? -Øl holder lenge.
Du...
Har du notatene i en hylle et sted der?
Hva mer står det? At jeg ikke har vært i kirken
på lenge?
Nevner det at datteren min stakk av for en tid tilbake?
Vi vet om din datters forsvinning.
Og vi føler med deg.
Jeg håper jeg ikke har fornærmet deg.
Nei.
Nei, beklager. Jeg burde unnskylde. Og det gjør jeg. Fortsett.
Herr Landor, vi må gå videre med ekstrem forsiktighet.
Vi leter etter noen. En sivilist med veldokumentert flid og takt
som kan utføre undersøkelser på akademiets vegne.
De er svært komplekse og kinkige og omhandler en av kadettene våre.
En mann fra Kentucky ved navn Fry, som går tredje året.
- Leroy Fry. - Ingen grunn til å gå rundt grøten.
Fry hengte seg i går kveld.
Det var leit å høre.
Fryktelig sak. Men du må forstå vår stilling.
Vi har fått i oppgave å passe på disse unge mennene,
å gjøre dem til herremenn og soldater. Derfor må vi presse dem.
Men vi liker å tro at vi vet når vi skal slutte å presse.
En gutt henger seg.
- Det er en sak for rettsmedisineren. - Det er ikke alt.
Liket av kadett Fry ble skjendet på sykestuen i går.
Skjendet? Av hvem?
Om vi visste det, ville vi ikke trengt å tilkalle deg.
- Akademiet har nok sine skøyere. - Det var ikke en skøyerstrek, herr Landor.
Leroy Frys hjerte ble skåret ut av brystet hans.
Dr. Marquis, hvordan gjør man dette?
Med skalpell. Eller en god, skarp kniv.
Men det vanskelige er å komme til hjertet.
Sårene på lungene og leveren
kom av at kniven ble vinklet for å spare hjertet.
Hvordan må man oppbevare hjertet?
En eller annen beholder.
Innpakket i musselin, kanskje, eller avispapir.
Sannsynligvis omgitt av is.
Hva slags mann kunne gjort det?
En sterk en.
Ikke en kvinne, da?
Ingen kvinne jeg har møtt.
Hva med ferdighetene hans?
Må han ha vært like godt utdannet og kyndig som deg?
Ikke nødvendigvis. Han ville trengt lys, og visst hvor han skulle skjære,
men det må ikke ha vært en lege eller en kirurg.
- Det må ha vært... - En gærning!
Fortsatt på frifot.
Presenter gevær!
Du må tilgi meg, herr Landor.
Vi er i en veldig utsatt stilling.
Visse senatorer i Washington vil gjerne at vi skal mislykkes og stenges.
Jeg ber deg hjelpe til med å redde æren til USAs militærakademi.
Jeg skal prøve.
Du var på vakt i går, herr Huntoon.
Ja.
På vakt halv ti. Avløst ved midnatt. Så til vaktrommet.
Hvor er det?
Nummer fire. Ved Fort Clinton.
Jeg er ikke kjent med området,
men der vi står nå er ikke på veien
fra Fort Clinton til nordbrakken.
- Nei. - Hvorfor endret du kurs?
Jeg hørte noe på veien.
Jeg tenkte det var et dyr.
Det hørtes ut som om det led, så jeg ville hjelpe.
Jeg er veldig glad i dyr.
Jeg løp denne veien da jeg støtte på kadett Fry.
- Hvordan så han ut? - Ikke så bra.
Han hang ikke rett.
Det var nesten som om han satt i en stol.
Jeg skjønner ikke.
Føttene hans tok i bakken.
- Tok føttene hans i bakken? - Ja.
Greit. Hva gjorde du så?
Løp. Rett tilbake til nordbrakken.
Ett siste spørsmål, så plager jeg deg ikke mer.
Så du noen andre her?
Nei.
Herr Huntoon.
Halsen...
Det var det som slo meg først.
Ser du?
Ikke en jevn tilstramming. Tauet tok tak i ham
og skled opp og ned halsen på jakt etter feste.
Som om...
Som om han kjempet imot.
Se på fingrene hans.
Blemmer etter å ha klort på tauet
og prøvd å få det vekk.
Kan jeg spørre hva som skjer her?
Dette er svært uvanlig.
Jeg lurte på om du kunne kjenne på bakhodet til herr Fry.
Du undersøkte vel herr Fry?
Selvsagt. Det er jobben min.
Har vi ikke vært gjennom dette?
Det er en slags knusningsskade.
Issen.
Omtrent sju og en halv centimeter.
Må ha oversett det.
Noen drepte herr Fry.
Er det det du sier, herr Landor?
Du er kanskje inne på noe der, kaptein Hitchcock.
Alle kunne ha oversett det, doktor.
Herr Landor.
Nå som du er med,
er det viktig at vi har noen regler.
Du melder fra til meg hver dag, og jeg til obersten.
Du kan ikke si noe om dette til noen, hverken på eller utenfor akademiet.
- Er det alt? -Én siste betingelse.
Ingen drikking under etterforskingen.
Ryktet går deg forut.
Unnskyld.
- Er du Augustus Landor? - Ja.
Du har visst fått i oppgave å løse drapet på Leroy Fry.
Korrekt. Hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg må på vegne av institusjonen
fortelle om noen konklusjoner jeg har nådd.
Konklusjoner?
Angående avdøde herr Fry.
Jeg er meget interessert.
Mannen du leter etter...
...er dikter.
Menig Cochrane.
Da liket av Leroy Fry kom til sykehuset, fikk du i oppgave å vokte det?
Ja, sir.
- Skjedde det noe? - Ikke før rundt 02.30.
- Det var da jeg ble avløst. - Hvem avløste deg?
- Menig, hvem avløste deg? - Jeg kan ikke si det.
Men det var en offiser.
- Tilkjennega han seg ikke? - Nei.
Men jeg venter ikke det av en offiser.
Hva sa denne offiseren?
"Takk, menig. Det var alt. Jeg avløser deg."
- Merkelig forespørsel, ikke sant? - Ja. Veldig.
- Så du ansiktet hans? - Nei.
Jeg hadde kun et stearinlys.
Hvordan visste du at det var en offiser, da?
Stripen på skulderen. Men jeg må innrømme at det var rart.
- Hvordan det? - Stripene.
Stripene på venstre skulder manglet.
Der er mannen selv.
Benny kjenner igjen en som trenger en drink.
Synet av den varmer blodet mitt.
- Benny! - Sir.
- Skål for reglene. - Faen ta dem.
Patsy.
Patsy!
Hva plager deg?
Har du hørt om kadetten?
- De sier det tok timevis før han døde. -"De?"
Han.
Skal ikke du være på konsert?
God kveld. Konsert?
Ingen vil savne meg.
De vet knapt at jeg er her.
Dessuten har jeg lært mer i slike rom enn i noe klasserom.
Jeg tviler ikke.
Sett deg. Ta...
- Plass? - Plass. Takk.
Førsteårsstudent E.A. Poe.
Edgar A. Poe.
Du har blitt tørst, ser jeg.
Hjelper med dysterheten.
Si meg, hvordan hørte du om Leroy Fry?
Av Huntoon, så klart.
Han har kaklet om nyheten som en herold. Kanskje noen henger ham om ikke lenge.
Du mener vel ikke å antyde at noen hengte herr Fry?
Jeg mener ikke å antyde noe.
Hvorfor tror du mannen som skar ut Leroy Frys hjerte,
var dikter?
Tja...
Hjertet er et symbol eller ingenting.
Fjern symbolet, og hva har du?
Det er en muskel, uten mer estetisk interesse enn en blære.
Fjerner man en manns hjerte, synder man.
Hvem er vel bedre utstyrt for slikt...
...enn en dikter?
En bokstavelig dikter, later det til...
Du kan ikke late som den brutale handlingen
ikke satte i gang litterær gjenklang i alle kriker og kroker av sinnet ditt.
Lord Sucklings sjarmerende sang:
"Send tilbake hjertet mitt, siden jeg ikke kan få ditt."
Eller Bibelen: "Skap i meg et rent hjerte, o Gud.
Et knust og angrende hjerte som ikke vil hate."
Da kan vi like gjerne lete etter en religiøs fanatiker.
Nei. Jeg sa ikke at jeg er dikter selv, så jeg tenker som en.
Jeg leser ikke mye dikt.
Nei, du er jo amerikaner.
Og du?
Kunstner. Altså uten land.
Hva er det, herr Landor?
Du har vært hjelpsom.
Du må se på en kadett ved navn Loughborough.
Leroy Frys tidligere romkamerat, til de kranglet.
Ingen vet om hva.
Herr Loughborough.
Fortell herr Landor hvordan du kjente herr Fry.
Ja. Vi var romkamerater.
Kranglet dere noen gang?
Jeg vil ikke si "kranglet". Bare...
...stier som skilte seg.
Hvorfor skilte dere lag?
Ikke noe så... Bare...
...en ny kurs.
Om du vet noe om herr Fry, må du si det med én gang.
Sånn er det, sir.
Jeg vil si han hadde havnet
i dårlig selskap.
Han kalte dem iallfall det.
Med "dårlig selskap", mente han andre kadetter?
Han sa det aldri, men jeg antok det.
Hvorfor meldte du ikke fra tidligere?
Jeg trodde ikke at det var relevant.
Det er så lenge siden.
Du kan gå.
Herr Stoddard.
Du var den siste som så herr Fry i live.
Ja.
- Høyere. - Jeg er bare litt syk.
Jeg så Leroy den kvelden.
Gikk forbi ham på vei til brakkene da jeg kom inn.
Snakket du med ham?
Han spurte om det var offiserer der.
Hvordan så Fry ut?
Det var mørkt. Jeg stoler ikke på hukommelsen min.
Hadde han noe med seg? Tau, kanskje?
Ikke det jeg så.
Det var noe.
Da Fry gikk, spurte jeg hvor han skulle på den tiden.
Og?
Han sa: "Nødvendig sak."
Hva trodde du det betød?
Jeg vet ikke.
Du kan gå.
- Unnskyld meg, kaptein. - Ja.
Herregud.
"En ku og en sau har blitt drept og lemlestet i Cold Spring.
Brystene deres er skåret åpne, og hjertene er fjernet."
Er noen av Guds skapninger trygge for denne mannen?
Vi vet ikke om det er samme mann.
Hva?
Er det et sammentreff?
Fra 06.00 i morgen tidlig
skal mennene kun gå til forelesning, måltider og gudstjenester.
Intet annet!
Spør klassekameratene dine, diskuterte vi ditt bekjentskap med Leroy Fry.
Det var ikke noe bekjentskap.
- Hva? - Jeg kjente ikke fyren.
- Da misforsto jeg deg. - Du er ikke den første.
Om dette ikke er en diskusjon, hva er det?
Et jobbtilbud.
Det betaler ikke.
Ingen av klassekameratene dine kan vite hva du gjør
før lenge etter at du er ferdig.
Om de finner det ut, vil de forbanne navnet ditt.
Et uimotståelig tilbud.
Nei, fortell meg mer.
Ypperlig. Du må avkode dette, en del av en større beskjed.
Du må jobbe i hemmelighet og så presist du kan.
Jeg er glad for å melde at jeg har lyktes med å avkode meldingen.
Håndskrevet, så den er personlig. Fry hadde den med seg da han døde.
Da kan vi anta at det var nok til å lokke ham fra brakken den kvelden.
Resten av lappen var revet ut av hendene hans,
vi kan anta at den, på noe vis, identifiserte senderen.
Bruken av primitive svarte blokkbokstaver
antyder også at senderen ønsket å skjule identiteten sin.
En slags invitasjon, eller kanskje mer presist en felle.
En felle?
Med det i tankene... Får jeg lov?
La oss konsentrere oss om den tredje linjen,
som vi vet er komplett.
"Være". Men være hva?
Noe som begynner på S.
"Stor"? "Sliten"?
Nei. Ingenting passer med invitasjonen.
"Vær savnet"? Nei. Konstruksjonen er for keitete.
Om Leroy Frys tilstedeværelse var ønsket på et tidspunkt og sted,
er det bare ett ord: sen.
"Vær sen."
Når vi leser tredje linje,
blir det første ordet nesten fornærmende enkelt
å forstå: "Ikke."
"Ikke vær sen."
Se nøye etter, herr Landor.
En passende kandidat er ikke langt unna.
Om Fry drar til et forhåndsbestemt sted,
ville han, etter forfatterens perspektiv, komme.
"Kom, herr Fry."
Med det på plass er det såre enkelt
å finne det neste ordet. Kan det være noe annet enn "snart"?
Vi setter inn ordet, et voilà!
"Ikke vær sen. Kom snart."
Og der er den, løsningen på vår petit énigme,
med all respekt.
Førsteklasses arbeid. Takk.
- Bare én ting. - Ja?
Kom du noen vei med de to første linjene?
Jeg ble tvunget til å gi tapt.
Staver du godt?
Feilfritt. Bedømt av ingen ringere
enn pastor John Bransby fra Stoke Newington.
Så du har vel aldri gjort det så mange av oss gjør.
Feilstave ord som høres like ut.
For eksempel "hver" og "vær".
- Et vanlig feilgrep. - En invitasjon, ja. "Vær der."
Men vi vet enda ikke hvor vi skal møtes, gjør vi vel?
Et sted med "E-N" til slutt.
Bryggen!
- Og viken ved bryggen. - Ypperlig valg.
Så: "Jeg er i viken, ved bryggen.
Vær der rundt 23.00."
"Ikke kom sent. Kom og treff meg." Det er kanskje nærmere.
Ringer dette en bjelle?
Hvorfor skulle han møte en annen kadett der når de kunne møtes hvor som helst?
Fordi det ikke er en kadett, men en kvinne.
Du visste løsningen hele tiden, herr Landor.
Jeg hadde en anelse.
Om det er en kvinne vi søker,
tror jeg at jeg kan ha sett henne.
Morgenen etter Leroy Fry døde, før jeg visste noe om det som hadde skjedd,
våknet jeg og begynte å si frem åpningslinjene i et dikt,
linjer som taler om en mystisk kvinne i stor nød.
Og så, like utenfor spisesalen, så jeg den vakreste skapningen
jeg noen gang har hatt gleden av å se.
Hvem var hun?
Jeg aner ikke.
Hvorfor tror du at diktet eller den unge kvinnen var forbundet med herr Fry?
Anelsen av skjult vold.
Usigelig tvang.
En ukjent kvinne.
Det kunne vært skrevet enhver morgen.
Men jeg skrev det ikke. Det ble diktert.
Diktert?
Av hvem?
Moren min.
Hun er død.
I nesten 20 år.
Fortell meg om denne Poe-fyren.
Å, Poey.
En nydelig gutt.
Gode manerer. Snakker mye.
Absolutt. Og det er noe besynderlig ved ham.
- Fordi han snakker mye? - Nei, fordi han er full av rare fantasier.
Fortalte meg om et dikt
og hevdet at det har noe å gjøre med Leroy Frys dødsfall.
Hevdet at det ble diktert til ham i søvne av hans døde mor.
Du av alle vet at dem vi har mistet...
...alltid er med oss.
Mennesker gjør nesten hva som helst for å unngå døden, ikke sant?
En eller annen beholder.
Innpakket i musselin, kanskje, eller avispapir.
Sannsynligvis omgitt av is.
MØT MEG VED ISHUSET. FATT MOT.
Bra. Du fikk beskjeden min.
- Fulgte noen deg? - Fulgte?
Så uprofesjonelt. Absolutt ikke.
- Hva er dette? -Åstedet.
For den andre forbrytelsen.
Dit de tok med Frys hjerte.
Du nevnte at Frys hjerte ledet deg til Bibelen.
Jeg må innrømme at jeg var på den kursen.
Ikke til Bibelen,
men religion.
Det later til å være en slags seremoni.
Blod og lys plassert etter en plan.
- En sirkel. - Og en trekant.
Og Frys hjerte ble sannsynligvis lagt inni.
Jeg har en gammel venn som kan være nyttig.
Professor Jean Pépé er ekspert på symboler...
- Pépé! - ...ritualer, det okkulte.
- Professor! - Pépé kan være
- den snåleste mannen... - Jeg er her bak.
- Beklager forstyrrelsen. - ...jeg ha møtt.
Jeg har med noe besynderlig jeg vil du skal observere.
Dette kan bare være en magisk sirkel.
Jeg husker at jeg så den i Le Véritable Dragon Rouge.
Og om jeg ikke husker feil, sto trollmannen her
i trekanten.
- Alene? - Han kan ha hatt en gruppe assistenter.
Og lys og fakler på hver side, lys overalt,
faktisk en lysfestival.
Gus, om du går til tredje hylle...
På den andre fra toppen.
Den boken øverst.
Ja.
Pierre de Lancre, en formidabel heksejeger.
- Leser du fransk, herr Poe? - Ja. Godt.
Les i stillhet. Det er på midtre side.
De Lancre henrettet 600 baskerhekser
og etterlot seg den bemerkelsesverdige boken du leser nå.
Men boken jeg ønsker å gi deg, Discours du Diable av Henri Le Clerc,
som henrettet 700 hekser før han var ferdig,
ryktes å ha blitt ødelagt.
Ifølge ryktet etterlot han seg to eller tre andre volum
som var identiske med den ødelagte.
Å finne et har blitt en idée fixe for mange okkulte samlere.
- Hvorfor? - Hvorfor?
Le Clerc etterlot seg instrukser for å sikre seg
udødelighet.
Herregud.
"Det er kjent blant de onde englers brorskap
at innholdet på heksesabbatens fest er begrenset til følgende.
Urene dyr som kristne aldri spiser,
hjertene til udøpte barn
og hjertene til hengte menn."
Du må infiltrere kadettene
og se om du finner ut hvem som kan være forbundet med det okkulte.
Forklar dette.
Det er gjort visse tilnærmelser mot meg, heller dystre og ukristelige tilnærmelser.
- Ukristelige? - Ja.
Jeg har måttet tvile på grunnlaget for troen min.
Og sysle med mystiske praksiser fra gammelt av.
- Mystiske praksiser? - Han mener svartekunster. Hvem var det?
- Vi krever å få vite det. - Jeg kan ikke nevne hans navn.
Hvem var det?
Jeg sier det ikke,
ikke om Gud selv truet med å sende lyn etter meg.
- Vil være med på bønnen... - Nei, jeg lovet.
- En ber deg tvile i troen... - Det må være hemmelig.
Var det Marquis?
Hamilton, pass deg.
Jeg har et navn, men trenger et ansikt som passer.
Vertigo?
Ting snurrer.
Pulsen din er ganske rask.
Godt, herr Poe. Hold deg hjemme i dag og ta vare på deg selv.
Gi denne til løytnant Locke og kadettkommandanten hans,
Artemus, sønnen min.
Han sørger for at du slipper pliktene dine.
Ønsker du å fritas fra timen fordi du følte deg
svimmel?
Og en verre tilstand som ikke står notert.
Et anfall av grand ennui.
"Grand ennui?"
Et svært alvorlig tilfelle.
- Pass deg, Poe. - Du kan spørre legen selv.
Det er sant, løytnant.
Faren min sa at han ikke hadde sett lignende.
Ja vel.
Men jeg sikter deg for upassende frekkhet.
Tre prikker.
Gå tilbake til rommet ditt.
Det er best du er der under inspeksjonen.
- Poe, ikke sant? - Ja.
Artemus Marquis.
Frekkheten din er beundringsverdig.
I kveld, klokken elleve. Nordbrakke 18.
Beklager at jeg er sen. Håper du ikke måtte vente for lenge.
Dette er flott.
Bøker!
Du har aldri interessert meg mer.
Hvor begynner jeg?
Den bedrøvelige Fenimore Cooper. Alle bibliotek må vel ha en.
For en samling.
Egypts historie og alt mulig.
Du er avslørt.
Du sa at du ikke leste dikt.
Jeg gjør ikke det.
Byron!
- En personlig favoritt, herr Landor... - Vær så snill.
...og godt gjennombladd, kan man si.
Den tilhører datteren min.
Og datteren din er ikke her lenger?
Nei. Hun stakk av med noen.
En du kjente?
Så vidt.
Kommer hun aldri tilbake?
Det er usannsynlig.
Da er vi begge alene her i verden.
Men du har moren din.
Hun snakker til deg enda.
- Uansett. - Ja.
Fra tid til annen.
Og hva enn som er godt i meg, i min person, i min ånd, kommer fra henne.
Datteren din. Hva heter hun? Om det er greit.
Mathilde.
Mattie.
Du trenger ikke si mer.
- Så du sier du har funnet noe. - Nei. Bedre enn det.
En som bruker navnet Marquis.
Legen.
Nei. Sønnen Artemus.
Jeg har gitt meg selv i oppgave å komme inn i den uinntagelige gruppen.
Her er enda en av Guds skapninger.
Fra den guddommelige Patsy.
Skal du melde oss for brudd på portforbudet, Poe?
Støtes du av våre små regelbrudd?
Ikke bare er jeg ikke støtt, herr Ballinger, men...
...vi må ha en ny runde.
Drikk.
Alt sammen, kvinne.
Ballinger, du er litt av en bølle i kveld.
Enda en, s'il vous plaît.
Takk.
Kan gjøre dette i hele natt.
Rolig, Ballinger.
Jeg måtte jobbe litt for den spriten.
Poe.
Du er visst utgitt dikter.
Jeg har blitt fortalt at jeg har en begavelse.
Da krever jeg en offentlig opplesning.
Fryd oss.
Jeg møtte en kvinne, helt naken,
som knep meg i å stirre på baken.
Er hun uten mundur med en veldreid figur, da kjennes det godt i staken.
- Bra jobbet, Poe. - Bravo.
Bravo.
Taperkortet er en sjuer.
Vinnerkortet er en knekt.
Det er lykkedagen din, Poe.
Takk.
Er det sant at Landor avhørte deg angående Fry, Poe?
Han hadde fått inntrykk av at jeg var en god venn av Fry.
Var du det?
Nei.
Passende at det eneste Fry kunne gjøre for å få oppmerksomhet,
var å henge seg.
Jeg tror han hengte seg fordi han ble forsmådd av en dame.
- Hvilken dame skulle det vært, Stoddard? - Hva med søsteren din, Artemus?
Var ikke Fry betatt av henne?
Kom igjen, Randy.
Du sto Fry nærmere enn noen her i rommet.
Jeg tror ikke jeg var like nær ham
som deg.
Greit. Hvor var vi?
Poe!
Gjelder ikke portforbudet for deg, herr Poe?
Forklar deg. Lysene skulle slokkes for tre timer siden.
Beklager, sir.
Jeg har alltid følt at beklagelsene dine virker hule.
Leroy Fry møtte skaperen da han var ute etter portforbudet.
Gå tilbake til brakken med én gang.
Flaks for deg at du ikke graver graven din.
- Takk. - Raska på.
Mattie?
"Husk på meg etter Din miskunn, for Din godhets skyld, Herre!
For i døden finnes vel ikke noe minne om Deg.
Hvem kan prise Deg i dødsriket?
Husk på meg etter Din miskunn, for Din godhets skyld, Herre!
Jeg er trett av mine sukk."
Du er herr Landor, ikke sant?
Ja.
Jeg er Leroys mor.
Jeg vil at du skal ha denne.
Leroys dagbok.
Den går minst tre år tilbake.
Jeg husker ikke...
Kondolerer.
Et fryktelig tap.
Jeg husker ikke noen dagbok blant hans personlige eiendeler.
Det var herr Ballinger som sendte den til meg.
- Herr Ballinger? - Ja.
Så fort han hørte hva som skjedde,
gikk han rett til Leroys rom for å se hva som kunne gjøres.
Han sendte den til meg.
Jeg skjønner.
Og nå, straks han så meg,
sa han: "Jeg syntes du burde ha Leroys dagbok hos deg i Kentucky.
Og om du vil brenne den, vær så god."
Så omtenksomt av ham.
Men jeg forstår ingenting.
Alle tallene og bokstavene...
Men siden Hæren stoler på deg,
virker det rett at du får den.
Jeg kommer tilbake for å møte deg hele tiden.
- Hennes behov... - Jeg forstår.
...vi står i dette sammen.
Doktor!
Herr Landor. For en hyggelig overraskelse.
Tillat meg å presentere deg for kona mi, Julia.
Jeg har hørt så mye om deg.
Det er en glede.
Er det ikke du som undersøker herr Frys dødsfall?
- Jo. - Vi diskuterte nettopp saken.
Min mann sier at til tross for hans egen heltemodige innsats
vurderes kroppen til herr Fry for fordervet til å vises offentlig.
- De stakkars foreldrene hans. - Sannelig.
Hele saken har rystet oss.
Vær sikker. Jeg skal ikke hvile før han er pågrepet.
Hyggelig å møte deg.
Kjære.
Jeg har forstått at du er enkemann, herr Landor.
- Det stemmer. - Kondolerer.
Skjedde det nylig? At din kone gikk til Herren?
Det er to år siden. Bare noen måneder etter at vi flyttet til Høylandet.
Var det en plutselig sykdom?
Ikke plutselig nok.
Du har min fulle sympati.
- Kondolerer. - Takk.
Bravo.
Sa jeg ikke at søsteren min er et vidunderbarn?
Ypperlig, kjære. Jeg fikk tårer i øynene.
Ja.
Vakkert spilt, frøken Marquis.
- Virkelig. - Ja.
Udødeligheten din er garantert.
Ingen kvinne vil være udødelig, Randy.
Jeg minnes sir Thomas Greys dikt:
"Mang en blomst fødes for å blomstre usett..."
"Og kaste bort sin sødme i ørkenluft."
En favoritt.
Hva synes du om min lille protesje?
Herr Poe er langt mer enn noens protesjé.
Han kan ikke forderves av dere.
Greit, Lea. Det holder nå. Du må hvile før middag.
- Unnskyld meg, mine herrer. - Takk, Lea.
Stoler, Randy.
Stoddard, sjakkbrettet.
Nå kjeder jeg meg.
Jeg bryr meg ikke!
Hun er syk.
I hennes tilstand bør hun ikke underholde...
Frøken Marquis.
Unnskyld meg.
Ingenting ville gitt meg større glede enn en audiens med deg på lørdag.
Det er sikkert sant, herr Poe, men men jeg er redd jeg er opptatt på lørdag.
Jeg skjønner.
Så du foreslår denne lørdagen?
Eller søndag, om det er å foretrekke.
Eller mandag.
Hvor skal denne audiensen finne sted? La meg gjette. Fnisehøyden? Flørtestien?
Nei.
Ingen av delene.
Jeg tenkte på gravlunden.
Gravlunden?
Så interessant.
Ja, jeg synes det.
Ha en fin kveld.
Alt er så bart nå.
For å nyte Høylandet i all sin prakt
må man se det like etter at bladene har falt.
Hvorfor det?
Vegetasjonen forbedrer ikke, men skjuler Guds opprinnelige plan.
En romantiker.
Du liker å snakke om Gud og døden, ikke sant?
Jeg ser på døden som diktningens mest opphøyde tema.
Skal vi sette oss?
- Et nydelig sted. - Min favorittplass.
Så godt den kler deg, morbiditeten.
Kler deg bedre enn uniformen.
Artemus er din eneste likemann.
Jeg har aldri sett ham være melankolsk.
Han besøker vår verden i lange perioder.
Jeg tror det er mulig å danse på knust glass en lang stund.
Ikke for evig.
Ja, jeg ser at dere to har mye til felles.
Jeg håper du ikke fryser.
- Det kalde været har kommet for å bli. - La være.
Jeg kom ikke for å snakke om været. Så hverdagslig.
- Jeg tenkte kun på ditt velvære. - Gjør det, da, for all del.
Erklær din evige kjærlighet så vi kan gå hjem igjen.
- Jeg sa bare... - Beklager.
Beklager. Jeg er fæl og vet ikke hvorfor.
Du fryser.
Frøken Marquis, vil du låne kappen min?
- Det er greit. - Det er ikke...
Jeg...
Hva?
Lea!
Lea! Lea? Hva er det som skjer?
Lea!
Lea.
Herregud, Lea.
Går det bra?
- Lea? - Jeg er i orden.
Er du sikker på at det går bra? Jeg var ganske redd.
Slikt skjer. Ingenting å være redd for.
Ånden din...
Ånden din gjør meg så dristig at jeg kan tilstå
at moren min på en måte er til stede i livet mitt.
I søvn og ved bevissthet.
Ja.
Noen ganger tror jeg de døde hjemsøker oss fordi vi er for lite glad i dem.
Vi glemmer dem. Vi mener det ikke, men vi gjør det.
Jeg tror de føler seg forlatt, så de skriker etter oss.
Kanskje det er best å ikke tenke for mye på det.
Jeg var takknemlig...
...for å åpne øynene og se deg der.
For å se dypt inn i deg
og finne noe jeg aldri forventet.
Ikke på tusen år.
Takk.
Stopp!
Din drittsekk! Du burde kjenne plassen din.
Ligg unna Lea.
Kutt ut!
Kutt ut, Ballinger!
Ellers blir du stilt for krigsrett.
Stygge faen.
Går det bra?
Den barbaren vet åpenbart at Lea foretrekker meg.
- Om han vil skremme meg vekk... - Skremme?
- Det så ut som han ville drepe deg. - Drepe meg?
Før jeg lar ham komme mellom meg og det mitt hjerte ønsker,
dreper jeg heller ham.
Det har alltid vært sånn. Folk undervurderer meg.
Venner, klassekamerater, min egen velgjører.
- Takk, Patsy. - Alle.
Alle...
...utenom moren min.
Og takk for hjelpen tidligere.
Det ligner ikke meg å bli overrumplet. Du overrasker også. Ikke sant, Landor?
Jeg ønsker ikke å støte,
men du er mye mer sofistikert enn du later som.
Er det sant at du en gang fikk en tilståelse
uten mer enn et stålblikk?
Med nok tålmodighet avhører den mistenkte ofte seg selv.
Du er herlig selskap, Landor.
Jeg skal skrive et dikt en dag.
Noe som bevarer navnet ditt i historien.
Mistenker du ikke Randy Ballinger selv etter angrepet?
Hvor står du da?
Med etterforskningen.
Jeg er interessert i Artemus Marquis.
Du kjenner ham?
Hvem gjør ikke det?
Han ser strålende ut.
Han må nesten dø ung, ikke sant?
Men jeg hadde ikke trodd han var voldelig.
Alltid rolig.
Kanskje det ikke var ham.
Han har en egenskap... Hele familien har den.
De ter seg som folk som er skyldige i noe.
Er ikke alle familier skyldige i noe?
- Kaptein. - Det er herr Ballinger.
Jeg er redd han er savnet.
Kaptein! Her oppe!
Herregud.
Herr Ballingers dissekering var ikke så ren som Frys.
Det antyder at den ble utført av andre hender.
Og kastrasjonen...
Tja...
Kastrasjon?
Herregud, Landor.
Vi er ikke nærmere å finne den skyldige enn for en måned siden!
Vi er nærmere.
- Bare et tidsspørsmål. - Si meg!
Har du funnet flere bevis på sataniske ritualer?
Hva med den såkalte offiseren som overtalte menig Cochrane
til å forlate liket av Leroy Fry?
Eller Frys dagbok?
Har du funnet et eneste spor som kan være nyttig?
En gærning går fri i åsene og bukspretter mennene mine.
Menn som knapt gjør pliktene sine, knapt forlater brakkene eller sover.
Om de får sove, gjør de det med muskettene.
Jeg begynner å tro du ikke finner meg kompetent nok
til å etterforske.
Takk, doktor.
Det er ikke kompetansen din vi tviler på, men troskapen.
Er det mulig at dette kan ha vært herr Poes verk?
Poe?
I går fortalte han bordkameratene sine
en heltemodig historie om sin kamp med herr Ballinger
og erklærte at han hadde til hensikt å drepe ham,
skulle de krysse klinger igjen.
Du har sett Poe.
Kan du ærlig talt si at han kuet Ballinger?
Det ville ikke vært nødvendig. Et skytevåpen ville gjort susen.
Uansett forhold med Ballinger
finnes det ingen tegn på en forbindelse mellom Poe og Leroy Fry.
- De kjente ikke hverandre. - De gjorde det.
De hadde en slåsskamp selv forrige sommer.
Jeg antar at han ikke fortalte det.
Så arrester ham.
Arrester ham om du er så overbevist.
Vi har bare et motiv.
Vi ber deg om å finne bevisene!
Herr Landor, er du fiendtlig innstilt overfor akademiet?
Er det det?
Jeg risikerer livet på vegne av din dyrebare institusjon.
Men ja.
Jeg mener at akademiet tar fra unge menn viljen.
Det gjerder ham inne med regler.
Tar fra ham fornuften. Det gjør ham mindre menneskelig.
Antyder du at akademiet har skylden for disse dødsfallene?
Noen som er forbundet med akademiet, ja, og derfor akademiet selv.
Det er absurd.
Med din standard
er alle forbrytelser utført av en kristen en plett på Kristus.
Og det er de.
Da jeg ba deg...
...om å ta denne jobben...
...sa du at du aldri møtte Leroy Fry.
Skal vi begynne der? Nå?
- Det er ikke helt sant... - Slutt!
Hvorfor er ingenting enkelt med deg, Poe?
Hvor er faktaene? Ja eller nei!
Sannheten!
- Kjente du Leroy Fry? - Ja.
Kranglet du med Leroy Fry?
Ja, det gjorde jeg.
Drepte du Leroy Fry?
Drepte du Randolph Ballinger?
Hadde du noe å gjøre med skjendingen av kroppene deres?
- Nei. Måtte jeg falle død om om jeg... - Men du nekter ikke
for å ha truet begge?
Når det gjelder Ballinger, var det...
Jeg mente det ikke.
- Og Fry? - Jeg truet ham aldri. Jeg bare...
Det er et skummelt mønster her, Poe.
Menn som trosser deg, ender opp i feil ende av en renneløkke
med viktige organer hogget ut av brystet.
Herr Landor...
Om jeg skulle drept alle kadetter som plaget meg under min korte tid her,
er jeg redd kadettkorpset ville minket til under dusinet.
Om du må vite det, har jeg vært gjenstand for spøk
fra første dag her.
Væremåten min, alderen min, personligheten...
...estetikken.
Om jeg hadde tusen liv,
kom jeg ikke i nærheten av å hevne alle skadene som er voldt meg.
Ja, jeg er skyldig i mange ting, men aldri det.
Aldri i drap.
Tror du meg?
Jeg tror du bør tenke mer over hva du sier og gjør.
Jeg kan sikkert holde Hitchcock unna inntil videre.
Men om du lyver for meg igjen,
kan de legge deg i jern uten at jeg løfter en finger for å hjelpe.
Forstått?
Unnskyld meg. Jeg er ventet til middag.
Takk for at dere er med og sørger over Randolphs for tidlige død.
Den kjære gutten var familie.
Synes du ikke sønnen min er utrolig kjekk, herr Landor?
Begge barna dine er velsignet på så vis.
Ja, vi er velsignet med arven.
Men du er en sjeldenhet.
En person med eksepsjonell intelligens.
En egenskap det er latterlig lite av her.
Og med den intelligensen, herr Landor,
når du er ferdig med den offisielle saken, kan du meg med min egen gåte.
- En gåte? - Det er besynderlig.
Under konserten på mandag gikk noen gjennom eiendelene mine.
Tja...
- Det er onde mennesker her. - Jaså, far?
Jeg tenkte at fyren var frekk, men jeg aner ikke hvem det var.
Du må likevel være forsiktig, Artemus.
- Det må du. -Å, mor.
Det var sikkert en slitsom gammel fyr
uten noe bedre å ta seg til og uten noe liv å snakke om.
En landlig hytteboer.
Tror du ikke det, Landor?
- Du har en hytte, ikke sant? - Artemus.
Du har kanskje slektninger som passer mønsteret.
Kanskje en kjær venn som liker en dram på vertshuset.
Slutt! Vær så snill! Jeg hater det!
Jeg hater det når du begynner slik.
- Jeg skjønner ikke. - Det gjør du nok ikke.
Jeg kunne havnet i Hudson-elva. Ingen ville brydd seg.
Ingen ville skjønt det!
- Ville de vel, Daniel? - Vær så snill.
Du må tilgi kona mi.
Herr Ballingers dødsfall
har kastet en skygge over vår glade, lille klan.
Vil du bli med meg på arbeidsværelset mitt, herr Landor?
Gjerne.
Beklager, konstabel.
Det har krevd sitt å gå som på nåler.
- Ingen grunn til å unnskylde. - Og tiden på året, all innetiden...
Det er forståelig.
Jeg kunne ikke unngå å se det, doktor.
Er datteren din syk?
Du er ganske observant.
Ja.
Ja, hun...
Hun har hatt det tøft. Siden hun var liten, egentlig.
En fæl sykdom som griper henne når ingen ser.
Den stopper hjernen hennes, og hun rister som bare det.
Det vakre barnet.
Sikret ekteskap, status, barn.
Og i samme renn: sykdom.
Det er fryktelig.
Mine herrer, Lea er i slaget, om dere vil være med oss.
Takk.
Skal vi gå?
Om det er greit, vil jeg ha litt frisk luft.
Selvsagt.
Far, spill med meg.
Skal jeg prøve akademikerne igjen, eller noe mer utfordrende denne gang?
- Bemerkelsesverdig. - Neppe.
Tålelig, kanskje.
Du skjønner ikke hvilken virkning musikken din har på meg.
På oss alle. Jeg...
- Ja? - Jeg...
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si det, men...
Jeg har innsett...
...at jeg ville gjort nesten alt for deg.
Å, Edgar.
Kan jeg hjelpe deg med å finne noe, herr Landor?
Du har kommet deg. Og så fort.
Tilgi meg. Jeg var redd jeg fikk en av de fæle migrenene,
men det later til at et øyeblikks hvile var alt som skulle til.
Og jeg føler meg kurert.
Skal vi henge bort den fæle, gamle tingesten?
Den passer deg sikkert ikke.
Legen og jeg lette etter den.
Og jeg fant den.
Se hva konstabelen fant i skapet vårt, elskling.
Husker du at Artemus brukte den i huset da han var liten?
- Husker du, kjære? - Jeg husker det, mor.
- Den er min brors. - Broren din?
Det er det eneste vi har å minnes ham med.
- Hvorfor har du den? - Kanskje Artemus kan svare.
Ethan.
Hva bringer deg hit?
Enda en kadett er borte.
Jeg har dannet et letemannskap som er klare om en time.
Ingenting skal overses.
Gud hjelpe oss. Jeg skjelver av tanken på...
Mine herrer!
Jeg har vært på rommet til herr Stoddard.
Kofferten hans var tom. Ingen sivile klær noe sted.
Jeg tror han har stukket av.
Stukket av?
Frys dagbok forteller
at både Stoddard og Ballinger var gode venner med Leroy Fry.
Han var nok redd han var nestemann.
Det kan så være, men hva med Artemus og offiserfrakken?
Om han er innblandet, hvorfor vente med å arrestere ham?
Han er for rolig til det. Han må bare nekte.
Jeg utforsker en siste mulighet.
To av hans nære venner er døde,
jeg må melde fra til presidenten om at vi har vår mann.
Vi har vår mann, Landor. Har vi ikke det?
Edgar.
Professor?
Pépé.
Sist jeg var her, nevnte du en heksejeger og en bok.
Ja. Discours du Diable.
Henri Le Clerc.
Var Le Clerc prest?
En som ble brent på bålet.
Det kom til meg i søvne.
Ned, ned, ned
kom den hete, bankende storm.
Syk i hjertet ba jeg henne skynde seg.
"Lenore".
Hun nektet svar.
En endeløs natt fanget henne i sin tåke.
Alt tilslørt, foruten det bleke, blå øyet. Mørkeste natt, svart av helvete.
Begravet raseri
etterlot seg kun
det dødelige blå øyet.
Skjønner du?
Lenore.
Lea.
Det forteller om din usigelige nød.
En konklusjon om hva som...
...undertrykker deg. Diktet...
...taler til oss.
Husker du da du sa at du ville gjøre hva som helst for meg?
Djeveltilbederen din.
- Takk, Pépé. - Ingen årsak.
Herr Landor.
Familien din.
Familien din... har vært
litt av en gåte.
Jeg skjønte aldri hvem som hadde ledelsen.
Jeg mistenkte dere alle en eller annen gang.
Det falt meg aldri inn...
...at det kunne være en som ikke engang var i live.
- Unnskyld? - Fader Henri Le Clerc.
Den beste av alle heksejegere,
helt til han ble byttet.
Hva snakker du om?
Datteren din lider av fallesyke, ikke sant?
Hun klarer seg fordi hun har kontakt med noen.
En som veileder henne.
Ham.
Ikke få meg til å tvile på fornuften din, herr Landor.
Hva er det du antyder?
Le Clercs utrolig sjeldne Discours du Diable.
Å kommunisere med djevelen
er ikke en tidtrøyte jeg er kjent med, herr Landor.
Jeg har aldri lest en side av denne boken.
Snakker datteren din med de døde?
I årenes løp har anfallene blitt verre.
Jeg...
Jeg har prøvd alle medisiner jeg kom på.
Hun fikk tre måneder å leve.
Vet du hvordan det føles å sovne
uten å vite om datteren din lever gjennom natta?
Men så en dag kom hun til meg
og sa at hun hadde møtt noen.
Tippoldefaren sin.
Le Clerc?
Henri Le Clerc var ikke ond.
Han var misforstått.
De sverget at herr Fry var død alt. De sverget at de aldri kunne drepe noen.
Du trodde på dem.
- Jeg hadde ikke noe annet valg. - Du er lege! En vitenskapsmann!
Hvordan våger du å sette din lit til slik galskap?
Fordi...
Fordi jeg ikke kunne redde henne selv.
Min egen kunst sviktet meg.
Jeg ofret alt for min Lea.
Skulle jeg protestere på at hun fant en kur andre steder?
Doktor.
Å kommunisere med de døde...
...det er ikke normalt. Men drap...
Å ødelegge uskyldige liv...
Det er umenneskelig.
Noen må henge for dette.
Jeg føyet henne bare fordi hun på mirakuløst vis
lot til å bli bedre.
Doktor, hvor er familien din?
Hvor er barna dine?
Herr Poe var her tidligere.
Han dro med Artemus.
Hvorfor er kappen hans i gangen enda?
Doktor, hvor er Lea?
Doktor, hvor er familien din?
Virkningen begynner å gi seg.
Lea.
Fortsett.
Hva er det som skjer?
Det er ikke lenge igjen.
Jeg føler meg ikke så bra.
- Jeg trodde... - Nei.
Bare noen minutter til, så er jeg fri.
Fri?
Ja.
Vær så snill, Lea. Jeg er...
Dette må skje.
Du forstår.
Offer er den ultimate kjærlighetserklæringen.
Jeg visste det så fort jeg møtte deg at du var den rette.
Lea.
- Ja? - Jeg elsker deg.
Det holder!
- Ut! - Du blir hengt for dette!
Du hører ikke til her!
Lea, fullfør!
Fru Marquis, ønsker du å se dine barn bli hengt?
- Ikke hør på ham. Han bløffer! - Fortsett.
- Lea! - Det er Frys hjerte, er det ikke?
- Landor. - Lea, fortsett.
Ballinger ville gjort alt for deg, selv drepe en mann.
Du drepte ham, Artemus.
Vær så snill. La oss være. Det er nesten ferdig.
- Lea, gjør det ferdig! - Lea, det er over!
Det var deg.
Det var du som lokket Fry ut med en beskjed...
Det var min idé.
- Jeg gjorde det! - Nei!
- Vær så snill. Stopp!
Stopp!
Lea!
- Lea! - Lea!
Artemus!
Mor, ligg unna!
Artemus.
Lea.
Artemus! Nei!
Slipp meg! Nei!
Artemus!
Artemus! Nei!
Lea!
Nei.
Han mistet ikke mer blod enn en lege ville tatt
under en vanlig årelating.
Det kan ha vært det beste for ham.
Det finnes mer i livet enn man kan se, Landor.
Jeg er hjertens enig.
Hva med fru Marquis?
Sørger som bare en mor kan.
Dommeren mente hun hadde lidd nok.
Men du blir glad for å vite at den gode legen har sagt opp.
Ikke noe av dette gleder meg.
Landor.
Du og jeg kunne ikke vært mer ulike i væremåte og filosofi.
Men jeg ønsker å si at om denne saken har gjort meg...
Altså, om jeg noen gang var frekk nok til å betvile...
...din kompetanse...
...beklager jeg.
Takk, kaptein.
Hvordan kunne jeg ha spist og tilbrakt tid med ham i alle disse årene?
Familien var nesten som min egen, og aldri skjønt hvilken stor nød de var i.
Det var meningen, oberst.
Jeg må vel skamme meg.
Jeg kan bare anta at Artemus drepte herr Ballinger
for å hindre at han varslet myndighetene,
og herr Stoddard stakk heller enn å bli det neste offeret.
Du kan anta det, ja.
Tja, Landor.
Jeg erklærer kontrakten din for oppfylt.
Jeg løsner deg herved fra kontrakten.
Jeg håper det ikke mishager deg.
Jeg håper iallfall du ikke motsetter deg vår takknemlighet.
Sjakalene i Washington trekker seg snart tilbake, håper jeg.
Jeg tror vi har fått en utsettelse.
Nei. Oberst.
Se der, du ser helt frisk ut.
Jeg vet om datteren din.
Ja vel.
- Hva har Mattie å gjøre med saken? - Alt.
Og det vet du godt.
Det kom til meg i søvne.
Lappen som ble funnet i Leroy Frys hånd.
Lappen som ble lagt igjen for å lokke stakkaren fra brakken.
Du var uvøren nok til å etterlate den hos meg.
Dette er den andre lappen du la igjen.
Husker du?
Jeg slås mest
av formen på bokstavene dine.
Blokkbokstaver er like avslørende som små bokstaver.
A-en, R-en, G-en og E-en,
nesten identiske med dem i lappen til Leroy Fry.
Du kan tenke deg jeg var overrasket.
Kunne den samme mannen ha skrevet begge lappene?
Og hvorfor skulle Landor korrespondert med Leroy Fry?
Skjebnen ville det så at jeg møtte på guddommelige Patsy.
Hun fortalte hele historien.
Etter akademiets ball...
Ta henne!
- Hold henne. - Nei!
...ble Mattie voldtatt...
Nei!
...og etterlatt for å dø av tre navnløse pøbler.
Stille.
Julius, ta beina.
- Nei! - Ta henne!
Åpne beina hennes. Hold henne nede!
Vær så snill!
Sannelig en slem gjeng.
Akkurat som Leroy Fry sa.
Mattie?
Herregud! Mattie.
Herregud! Kom hit.
Mattie.
Unnskyld.
- Unnskyld. - Det går bra.
Alt ordner seg.
Det går fint.
Mattie, han kan ikke hjelpe deg.
Vær så snill, kjære. La meg hjelpe deg.
Men hun rømte ikke, gjorde hun vel?
Mattie?
Mattie.
Mattie, vær så snill. Kom hit.
Vær så snill, kjære. Kom hit.
- Ikke gjør det. - Alt ordner seg.
Vær så snill, Mattie.
Det går fint.
Ikke gjør det.
Jeg er glad i deg.
Hvorfor sa du det aldri?
Det er ikke en historie...
...jeg liker å fortelle.
Jeg ville ha trøstet deg.
Hjulpet deg slik du hjalp meg.
Jeg tror ikke jeg kan trøstes når det gjelder det temaet.
Hva gjorde jeg så?
Akkurat det du ville ha gjort. Så på alle antakelser, og først
hva sjansen var for at to parter
hadde en plan for samme kadett samme kveld.
Liten!
Sannelig liten!
Med mindre vi ser én part som avhengig av den andre.
Eller hva om én part, Artemus og Lea,
hva om de ganske enkelt lette etter et lik.
Så byr muligheten seg på magisk vis.
De bryr seg ikke om hvem liket er, bare det har et hjerte.
Det eneste de ikke vil gjøre for det, er å drepe.
Nei, det er den andre parten som er villig til å drepe.
Og drepe nettopp denne mannen.
Hvorfor?
Kan det være hevn, Landor?
Patsy?
- Hjelp! - Hvem var med deg?
Er det noen der?
Hallo.
Den andre parten blir avbrutt,
men ikke før den vellykkede avslutningen.
Han sniker seg tilbake til hytten i Buttermilk Falls,
og ble ikke sett.
Men han blir sjokkert når han tilkalles til West Point neste dag
og får vite at i timene mellom har den døde mannens lik blitt lemlestet.
Det gir forbrytelsen hans et flott dekke.
Han må ha trodd at Gud var på hans side.
Bli hyret for å løse forbrytelsene han selv begikk.
Som resultat vil Artemus og Lea alltid bli husket som mordere.
Ikke for alltid.
De vil bli glemt, som oss andre.
Jeg skal aldri glemme dem!
Spesielt ikke min Lea.
Hun skulle bli kone, Landor. Mor.
Jeg skal heller ikke glemme at du holdt oss andre for narr.
Narrer.
Jeg var den største narren.
- Ikke sant? - Nei.
Du var den jeg skulle tilstå for hele tiden.
Jeg visste det med én gang vi møttes, og her er vi.
Jeg...
Om du vil jeg skal beklage, gjør jeg det.
Jeg vil ikke ha beklagelser.
Nei. Jeg vil ha svar.
Hvordan visste du at det var Fry som voldtok Mattie?
Sauene og kyrne, var det deg?
- Så klart. - Og Ballinger?
Ballinger. Jeg måte skjære ut hjertet.
Måtte få det til å se ut som satanister. Det var ikke lett for en gammel mann.
Hvordan visste du at Ballinger var innblandet?
Frys dagbok.
Tilsto Ballinger også?
- Ja, under press. - Nei, vær så snill.
- Hvem andre var med dere? - Julius Stoddard.
Julius.
Unnskyld.
Begge...
Begge husket navnet hennes,
jeg sørget for at han husket hva hun hadde på seg.
Hver en detalj på kjolen hennes.
Kun Stoddard unnslapp rettferden din.
Jeg har verken...
...styrke eller vilje til å jage ham.
Jeg håper bare...
...at han ser seg over skulderen resten av det elendige livet sitt.
Det de gjorde, var fryktelig og barbarisk.
Men du kunne gått rett til Thayer og sikret en tilståelse.
Jeg ville ikke at de skulle tilstå.
Jeg ville at de skulle dø.
Hva nå?
Det kommer an på deg.
Jeg har et par beskjeder...
...som sender deg til galgen.
Ja vel.
Du vet, Edgar, jeg ønsker ofte
at Mattie hadde truffet deg
på ballkvelden.
Hvem vet?
Vi kunne kanskje blitt en familie.
Jeg skal skatte...
...det...
Det vi...
Farvel, Landor.
Hvil, min kjære.
BASERT PÅ BOKEN AV LOUIS BAYARD
Tekst: Heidi Rabbevåg