‎UN SERIAL NETFLIX
‎Sunt uimit ‎că am reușit să trec de primul examen.
‎Ești cam scârbos, Hashida.
‎Apropo, am auzit că și Sekai a trecut.
‎Da?
‎E grozav.
‎Înțeleg.
‎Adică mă bucur pentru el.
‎Yaguchi, devii ciudat ‎când cineva vorbește despre Takahashi.
‎În orice caz, felicitări!
‎Mai sunt cinci zile ‎până la al doilea examen.
‎Organizăm întâlniri.
‎Dacă vă îngrijorează ceva, ‎vorbiți cu mine.
‎Ce încă mă îngrijorează
‎sunt culorile.
‎Deși m-a refuzat data trecută,
‎tot am să încerc.
‎Yaguchi!
‎Culori? Sigur.
‎- Poftim? ‎- Primul examen s-a încheiat.
‎Dacă te îngrijorează atât de mult, ‎hai să discutăm.
‎Dar mie mi se pare în regulă.
‎Atunci, ce te îngrijorează?
‎Într-o lucrare color bună,
‎culorile sunt amestecate frumos.
‎Dar eu n-am simțul culorilor.
‎Folosirea culorilor este complexă.
‎Relații, despărțiri,
‎formă, compoziție, material, lumină, textură și multe altele.
‎Folosindu-le, poți să variezi la infinit.
‎Însă, după cum am mai spus,
‎cu prea multe trucuri, lucrarea ta ‎va deveni ambiguă, chiar dacă iese.
‎De asta ți-am spus ‎să nu te concentrezi asupra culorilor.
‎Yaguchi, ce culoare e asta?
‎- Roșu? ‎- Atunci…
‎- Ce zici de asta? ‎- Un roșu-gălbui?
‎Nu pot să cred că nu știi nimic ‎despre culoarea asta superbă.
‎Diferența dintre cei pricepuți ‎la colorat și restul
‎constă în cât de mult ‎își cizelează simțul culorii.
‎Nu se toarnă ‎pur și simplu culoarea pe lucrare.
‎Doar tu știi ce culoare ‎e mai bună pentru tine.
‎Are dreptate.
‎Nu m-am uitat suficient de atent la culori.
‎Mulțumesc mult!
‎- Yaguchi! ‎- Da?
‎Te-ai întâlnit de curând cu Ryuji Ayukawa?
‎Nu, nu ne-am mai întâlnit de ceva vreme.
‎Atunci e bine.
‎Nu uita să iei pauze!
‎Poate ar trebui să merg să văd niște lucrări, cât am culorile vii în minte.
‎- Domnule! ‎- Da?
‎Nu ne-am mai întâlnit undeva?
‎Ce surpriză!
‎Nu ne-am văzut de mult. Ai slăbit, Yatora.
‎Și eu care mă bucuram că te revăd!
‎Cauți materiale de pictură?
‎Da.
‎Am puțin timp liber, ‎înainte să mă văd cu cineva.
‎Vrei să vin cu tine?
‎VOPSEA ÎN ULEI
‎Ce-ai mai făcut?
‎Lucrez cu jumate de normă ‎de când am picat primul examen.
‎Serios?
‎Cursul de artă japoneză de la UAT ‎nu acceptă deloc absolvenți uneori.
‎Ai trecut primul examen?
‎Da, cumva.
‎Ăsta e Vermilion.
‎Îmi place culoarea asta.
‎Vermilion e făcut dintr-o substanță ‎numită cinabru.
‎Este o rocă roșie, frumoasă.
‎În ciuda frumuseții, e otrăvitoare.
‎Pe vremuri, să fii trimis ‎în ocnele de cinabru
‎era echivalentul unei pedepse cu moartea.
‎Ryuji, arăți mai bine.
‎- Flirtezi cu mine? ‎- N-am vrut să spun asta.
‎Profesoara de la pregătire ‎a întrebat dacă ne-am întâlnit recent.
‎Scuze!
‎Trebuie să plec.
‎Yatora!
‎Mă bucur că am putut vorbi azi.
‎Termină! E foarte ciudat.
‎Răule!
‎Bine, pa. Salut-o pe dna profesoară!
‎Nu.
‎Salut-o tu.
‎Nu pot. Am decis ‎să nu mai merg la școala de arte.
‎Pa. Ne mai vedem.
‎Habar n-aveam.
‎Am decis să nu mai merg la școala de arte.
‎Școlile de artă sunt teribil de scumpe.
‎Nu e obligatoriu să mergi la facultate.
‎Dar Ryuji m-a târât în clubul de artă de la bun început.
‎Asta nu înseamnă că trebuie să urmeze o carieră artistică.
‎Știu, firește.
‎De ce m-am întâlnit cu Ryuji înainte de examen?
‎Apropo,
‎mai știi ce ziceam de amica ‎internată cu tulburare alimentară?
‎- Da. ‎- E puțin mai bine acum.
‎Serios? E o veste bună.
‎A renunțat la școala de arte
‎și lucrează cu jumătate de normă ‎la un curs de desen.
‎Mă bucur pentru ea, sincer.
‎Chiar dacă te pricepi la pictat,
‎o faci tot timpul sau chiar îți place,
‎dacă-ți este greu să concurezi,
‎nu trebuie să alegi calea asta.
‎E mai greu decât ai crede ‎să alegi o cale de ieșire ușoară, nu?
‎Ai dreptate.
‎Mă bucur pentru ea.
‎Mi-am forțat convingerile față de Ryuji.
‎Cred că
‎a luat de asemenea această decizie.
‎ALBASTRU COBALT ‎PORTOCALIU PERMANENT
‎Nu e vorba doar de turnatul culorilor.
‎E la fel de important și să nu alegi.
‎Acum că mă gândesc,
‎e atât de evident.
‎Dacă-mi cizelez toate simțurile,
‎treptat, văd ce e important pentru mine acum.
‎Fiecare culoare
‎îmi stârnește inima.
‎Înseamnă mai mult decât să le alegi pentru că arată bine.
‎Să merg pe roșul cu mai multă umiditate?
‎Sau roșul care e înfricoșător?
‎Sau roșul mai proaspăt?
‎Ce fel de roșu vreau?
‎Ce vreau să exprim prin roșu?
‎Voi fi bine.
‎Pot să iau decizia corectă.
‎Sunt sigur
‎că și Ryuji a luat decizia corectă.
‎E tipul care a părăsit-o pe Yuka-chan.
‎Ne-am întâlnit la centrul de testare.
‎Ți-ai amintit de mine.
‎E singura absolventă care a trecut ‎primul examen la cursul de artă japoneză.
‎Serios?
‎Serios.
‎Păcat de Yuka-chan!
‎Păi, da.
‎Dar a fost atât de grozav!
‎Yuka-chan doar a desenat un „X” pe pânză
‎și a ieșit de la examen.
‎A fost foarte tare.
‎Ar fi trebuit s-o accepte pe Yuka-chan.
‎Ce a fost asta?
‎Sunteți minunată, doamnă.
‎- Unde ai găsit o fată așa drăguță? ‎- Serios?
‎Atunci comanzi niște șampanie pentru mine?
‎Stai prea mult cu fata cea nouă.
‎Vă rog să mă scuzați.
‎Alo, Yatora? Ce e?
‎Vreau să te întreb ceva.
‎Ce?
‎La examen…
‎Dacă am desenat un „X” și am plecat?
‎Da.
‎- Așa este. Și ce dacă? ‎- Poftim?
‎Dacă asta e tot, trebuie să închid.
‎Stai!
‎- Te pot ajuta cu ceva? ‎- Ce?
‎Ce-i așa amuzant?
‎Dacă mă poți tu ajuta?
‎Atunci…
‎Vino să mă vezi!
‎Chiar acum.
‎Acum?
‎- Nu pot. ‎- Știam eu!
‎Voiam să te rog ‎să cheltui niște bani la club.
‎N-am noroc.
‎Fir-ai să fii!
‎Dar…
‎Așa ești tu, Yatora.
‎Dacă s-ar îneca cineva,
‎i-ai aduce un salvamar,
‎dar n-ai sări niciodată în mare.
‎Dacă cineva ar plânge gol,
‎i-ai da niște haine și l-ai asculta,
‎dar nu te-ai dezbrăca niciodată.
‎Îți spun eu.
‎Ești calculat și asta e bine.
‎Este excelent să faci ce e corect.
‎Și ești mereu elev model.
‎Dar, dacă poți vorbi doar ‎din perspectiva corectă,
‎n-am nimic să-ți spun.
‎Succes la examen!
‎Noapte bună!
‎Îți faci de cap noaptea de când ai picat examenul?
‎- Lucram. ‎- Lucrezi?
‎Îmbrăcat așa?
‎Mereu ne privește de sus.
‎Voia să facă artă japoneză, exact ca mama.
‎De-aia l-am lăsat să facă ce vrea.
‎Nu mai pot.
‎Yuka-chan!
‎Vin.
‎Ai fost la muncă? Cred că ai obosit.
‎Nu ți-e frig?
‎Bea niște ceai fierbinte ‎din sirop de gutui!
‎Yuka-chan, deși ai picat anul ăsta,
‎poți să încerci din nou.
‎Ești o artistă incredibilă.
‎Într-una din zile, ‎o să-ți arăt cum să alegi o pensulă bună.
‎În familia mea, bunica e singura care se poartă frumos cu mine.
‎Dar pentru bunica,
‎sunt tot Yuka-chan cea de șapte ani, care adoră arta.
‎Atunci hai să mergem ‎să cumpărăm materiale de desen.
‎Bunico,
‎nu mai merg la școala de arte.
‎N-am putut să-i spun din nou.
‎N-am dreptul să râd de Yatora pentru că n-a dezvăluit ce planuri are.
‎Yatora!
‎De ce m-a sunat?
‎Îmi doresc
‎să mă scoată cineva
‎cu forța din lumea asta.
‎E bun.
‎La naiba!
‎Nu trebuia să sun.
‎Bună dimineața!
‎Știți cum se determină sexul ‎unui crocodil sau al unei țestoase?
‎Se pare că depinde de temperatura oului.
‎Nu e uimitor?
‎Bine. Examenul e în două zile.
‎Mai aveți de făcut patru lucrări.
‎Cum v-am mai spus,
‎al doilea examen subliniază procesul ‎gândirii din spatele muncii voastre,
‎mai mult decât la primul examen.
‎Cu alte cuvinte,
‎puteți fi acceptați ‎datorită schițelor voastre.
‎De aceea vă vom evalua astăzi ‎carnetele de schițe.
‎Ce? Serios?
‎Acum, lucrările de referință sunt aici.
‎Succes!
‎Caietele de schițe?
‎Cred că pot fi luate în calcul, pentru puncte suplimentare.
‎Schițele sunt un fel de notițe, nu?
‎E mare diferența?
‎- Ce? ‎- Da.
‎Acela e al surorii mai mari a lui Kuwana.
‎Stai puțin!
‎Toate caietele de schițe ‎sunt la fel de bune?
‎Nu.
‎Oamenii spun că de aceea a primit ‎sora mea cele mai bune note.
‎Ea e o excepție.
‎Dar, totuși…
‎Aici sunt doar cuvinte.
‎Acesta arată ca o carte cu poze.
‎Fiind multe pagini,
‎transmit direct
‎mesajul artistic mai bine decât o singură imagine.
‎În plus, sunt unice.
‎La naiba!
‎Caietul meu cu schițe e mediocru.
‎Mă duc să văd desenele de la bibliotecă.
‎Vin cu tine.
‎E ora prânzului deja.
‎Vrei să luăm prânzul undeva?
‎Voi merge la magazin.
‎Încă nu mi-am terminat ‎primele straturi de culoare.
‎Ce păcat!
‎Ești un elev foarte bun, Yatora.
‎Mereu ești un elev model.
‎Ce-ai vrut să spui cu asta?
‎Scuze.
‎Un prieten mi-a spus ieri ceva asemănător.
‎Că dacă s-ar îneca cineva,
‎aș aduce un salvamar,
‎dar că nu aș sări niciodată în mare.
‎Hei!
‎Înțeleg perfect ideea.
‎E amuzant.
‎Dar, serios acum,
‎să aduci un salvamar ‎e cu siguranță lucrul corect.
‎Așa e.
‎Totuși,
‎doar cei care s-au înecat singuri
‎pot să împărtășească durerea sufocării ‎și teama de mare.
‎Dacă vrei să te alături,
‎n-ai de ales decât să sari în valuri.
‎Ei bine,
‎nu știu dacă e necesar.
‎Acum plec să iau prânzul.
‎Ce naiba?
‎De ce trebuie eu să sacrific tot pentru Ryuji?
‎Ce înseamnă asta?
‎Și, cel mai important, de ce-mi pasă atât?
‎Nu mă pot concentra deloc.
‎Lasă-mă să mă concentrez, te rog!
‎Trebuie să mai adaug în caietul de schițe.
‎Să începem evaluarea deschisă.
‎Mie-mi place al tău, Yaguchi.
‎Nici gând, al meu e tare mediocru.
‎Ăla are mai multe detalii.
‎Ăla e așa și așa.
‎Îmi place cel din mâinile ‎lui Kuwana mai mult.
‎Dar în acesta mai detaliat,
‎- …folosești culori frumoase, Yatora. ‎- Serios?
‎Singura cale de a-ți extinde lumea
‎e să experimentezi lucruri ‎cu care nu ești obișnuit.
‎În plus,
‎uneori alții îți pot ‎identifica punctele forte.
‎Ryuji părea să se priceapă la așa ceva.
‎Dacă mă gândesc bine,
‎n-am văzut lucrările lui Ryuji din al doilea an de liceu.
‎Îmi pare rău.
‎Nu poți scotoci prin lucrările ‎celorlalți elevi fără permisiune.
‎Așa o fi.
‎Ca să vezi!
‎Ne întâlnim din nou.
‎Hei,
‎ai poze cu lucrările lui Ryuji?
‎O urmărești?
‎Nu! Păi…
‎- Se întâmplă să am câteva. ‎- Serios?
‎Pentru că eu o urmăresc pe Yuka-chan.
‎Poftim!
‎Asta nu e artă japoneză.
‎Ah, acelea.
‎Poftim!
‎Ce?
‎Cred că prima era mai mult mai…
‎Prima îmi place mai mult.
‎Și eu cred asta.
‎Sincer, Yuka-chan părea stânjenită ‎în timpul lecțiilor de artă japoneze.
‎Yuka-chan făcea mereu ‎schițe de modă între pauze.
‎Ce?
‎Atunci de ce a ales Ryuji arta japoneză?
‎Mamă!
‎- În camera mea… ‎- Nu mă întreba.
‎E tatăl tău.
‎Asta e o încălcare a drepturilor omului!
‎Tată!
‎Profită de ocazie ca să revii la normal.
‎Trebuie să plec de aici.
‎E singura cale…
‎Yuka-chan,
‎deschid eu ușa.
‎Bunico!
‎Materialele tale prețioase pentru artă.
‎Am reușit să păstrez astea.
‎Mamă, nu trebuia!
‎O să ai probleme fără materiale de artă. ‎Nu-i așa, Yuka-chan?
‎Da.
‎Haide! Nu plânge!
‎Îmi pare rău!
‎Mamă,
‎să nu le mai arunci niciodată!
‎Ce? Ți-am spus că nu am ce să-ți spun.
‎Ce-i cu vocea ta?
‎Plângi?
‎Nu știu.
‎Unde ești acum?
‎Cine știe?
‎Vii să te întâlnești cu mine?
‎Nu-ți stă în fire.
‎Nu ai examen poimâine?
‎Așa e.
‎Dar nu vreau să dau examenul ‎făcându-mi griji pentru tine.
‎Nu e corect. Tu m-ai tot sunat.
‎Să spun „vreau să te văd” e și mai puțin stilul meu.
‎Ascultă!
‎Dacă se îneacă cineva,
‎aș aduce un salvamar, ‎dar n-aș sări niciodată în mare.
‎Până la urmă, dacă sar eu în mare, ‎s-ar putea să ne înecăm amândoi.
‎Dar dacă nu există altă cale de a ajuta,
‎am să sar!
‎Unde ești acum?
‎- Salut! ‎- Unde mergem?
‎Magazinul din fața gării ‎e deschis până la ora 23:00.
‎Yatora!
‎Da?
‎Nu merg acasă azi.
‎Înțeleg.
‎Yatora!
‎Dacă ai putea doar să sari, ai face asta?
‎Cum adică?
‎Ne înecăm?
‎În mare.
‎N-o să mă înec.
‎Voi înota în continuare spre suprafață.
‎Dacă mă întorc până mâine la prânz, ‎mai am timp să termin o lucrare.
‎Deci?
‎Nu vii?
‎Subtitrarea: Elena Irimia