EN NETFLIX-SERIE
Tænk, at jeg bestod den første eksamen.
Du er lidt klam, Hashida.
Jeg hørte forresten, at Sekai også bestod.
Åh?
Det er fantastisk.
Jaså.
Jeg er glad på hans vegne.
Yaguchi, du bliver sær, når nogen nævner Takahashi.
Nå, men tillykke.
Fem dage til anden eksamen.
Vi holder møder.
Hvis noget bekymrer dig, så sig det til mig.
Det, der stadig bekymrer mig
er farver.
Selvom hun afviste mig sidste gang.
Vil jeg stadig prøve.
Yaguchi!
Farver? Ja.
-Hvad? -Den første eksamen er overstået.
Hvis det bekymrer dig, så lad os tale om det.
Det ser fint ud for mig.
Hvad bekymrer dig så?
I et godt, farverigt værk
blandes forskellige farver på en cool måde.
Men jeg har ingen farvesans.
Det er komplekst at bruge farver.
Forhold, opdeling,
form, komposition, materiale, lys, tekstur og meget mere.
Man kan skabe uendelige variationer ved at bruge dem.
Men som jeg nævnte før,
vil for mange tricks gøre din kunst tvetydig, selv hvis den virker.
Derfor bør I ikke fokusere på farver.
Yaguchi, hvilken farve er det?
-Nå, rød? -Så…
-Hvad med den her? -En gullig-rød?
Tænk, at du er så uvidende om den smukke farve.
Forskellen på folk, der er gode til at farve og ikke,
er hvor meget de skærper deres farvesans.
Man hælder ikke bare farver i sin kunst.
Du er den eneste, der ved, hvilken farve der klæder dig.
Hun har ret.
Jeg kiggede ikke nøje nok på farverne.
Mange tak.
-Hey, Yaguchi. -Ja?
Har du set Ryuji Ayukawa for nylig?
Nej, jeg har ikke set dem længe.
Så er det fint.
Glem ikke pauserne.
Måske skulle jeg prøve noget maling, mens jeg tænker på farver.
-Herre. -Ja?
Har vi ikke mødtes før?
Sikke en overraskelse!
Længe siden. Du har Haggard, Yatora.
Det ødelagde alle gode tanker om at se dig igen.
Skal du have kunstmaterialer?
Ja.
Jeg har lidt tid, før min aftale.
Skal jeg tage med?
OLIEMALING
Hvad har du lavet?
Jeg fik et deltidsjob, fordi jeg dumpede første eksamen.
Virkelig?
Nogle gange tager TUAs kursus imod nul nye elever.
Bestod du første eksamen?
Ja, på en måde.
Det er Vermilion.
Jeg kan lide farven.
Vermilion blev oprindeligt lavet af materialet cinnober.
Det er et smukt rødt mineral.
Men trods skønheden er det giftigt.
I gamle dage, da jeg arbejdede i Cinnober-minerne,
var det det samme som en dødsdom.
Ryuji, du ser pænere ud.
-Flirter du med mig? -Det mente jeg ikke.
Forresten spurgte min introlærer, om jeg har set dig for nylig.
Undskyld.
Jeg må gå.
Yatora.
Hyggeligt, at vi kunne tale.
Stop så. Det er uhyggeligt.
Du er så led.
Farvel. Hils læreren fra mig.
Det gør jeg ikke.
Sig det selv.
Jeg kan ikke. Jeg har besluttet ikke at gå på kunstskole mere.
Farvel. Vi ses.
Det anede jeg ikke.
Jeg har besluttet ikke at gå på kunstskole mere.
Kunstskoler er latterligt dyre.
Og at tage på college er ikke en forpligtelse.
Men Ryuji fik mig med i kunstklubben.
Det betyder ikke, at de skal fortsætte med at forfølge kunsten.
Det ved jeg godt.
Hvorfor løb jeg ind i Ryuji før eksamen?
Forresten,
kan du huske min ven, der var indlagt med en spiseforstyrrelse?
-Ja. -Hun har det bedre nu.
Virkelig? Det er godt nyt.
Hun opgav kunstskolen
og arbejder deltid på et tegnekursus.
Jeg er glad på hendes vegne.
Selv hvis man er god til at male,
gør man det, eller kan virkelig godt lide det,
hvis man har svært ved at konkurrere,
behøver man ikke vælge denne vej.
Det er sværere at vælge den nemme udvej, end man skulle tro.
Du har ret.
Det glæder mig.
Jeg påtvang Ryuji mine følelser.
Jeg tror også
de kunne træffe det valg.
KOBOLTBLÅ, PERMANENT GUL ORANGE
Det handler ikke kun om farver.
Det er lige så vigtigt at vælge ikke at vælge.
Nu jeg tænker over det,
Det er så tydeligt.
Hvis jeg skærper mine sanser,
kan jeg se, hvad der er vigtigt for mig.
Hver enkelt farve
tænder mit hjerte.
Det handler om mere end at vælge dem, fordi de ser godt ud.
Skal jeg vælge den røde?
Eller er den røde, der er skræmmende?
Eller den mere forfriskende røde?
Hvilken rød vil jeg have?
Hvad vil jeg udtrykke i rødt?
Jeg klarer mig.
Jeg kan træffe det rette valg.
Jeg er sikker på,
Ryuji også traf det rette valg.
Det er ham, der droppede Yuka-chan.
Vi mødtes til Center Test.
Du huskede mig.
Hun er den eneste nye, der har bestået den første eksamen i japansk kunst.
Seriøst?
Seriøst.
Synd for Yuka-chan.
Tja, ja.
Men det var så rock and roll.
Yuka-chan tegnede et "X" på lærredet
og forlod ekamen.
Det var vildt fedt.
De skulle have accepteret Yuka-chan.
Hvad var det?
Du er fantastisk.
-Hvor har du fundet så smuk en pige? -Virkelig?
Vil du så bestille noget champagne til mig?
Du er for meget sammen med den nye pige.
Undskyld mig.
Hallo, Yatora? Hvad er der galt?
Jeg vil spørge dig om noget.
Hvad?
Til eksamen…
Tegnede jeg et "X" og gik?
Ja.
-Ja. Hvad så? -Hvad?
Hvis det er alt, må jeg gå.
Vent… Er der
-noget jeg gøre for dig? -Hvad?
Hvad er så sjovt?
Noget du kan gøre for mig?
Så…
Mød mig.
Lige nu.
Lige nu?
-Jeg kan ikke. -Jeg vidste det!
Jeg ville bede dig om at bruge penge i baren.
Jeg var uheldig.
Dit svin!
Men…
…det er den, du er, Yatora.
Hvis nogen drukner,
kommer du med en redning,
men hopper aldrig i havet.
Hvis nogen græder nøgen,
giver du dem tøj og lytter til dem,
men tager aldrig tøjet af.
Det skal jeg sige dig.
Du er fornuftig, og det er korrekt.
At gøre korrekte ting gør dig fremragende.
Og du er altid en mønsterelev.
Men hvis du kun kan tale fra det rette perspektiv,
har jeg intet at sige til dig.
Held og lykke med din eksamen.
Godnat.
Fjoller du rundt om natten, efter du dumpede?
-Jeg arbejdede. -"Arbejde"?
Klædt sådan?
Han ser altid ned på os.
Han sagde, han ville lave japansk kunst ligesom mor.
Derfor lod vi ham gøre, hvad han ville.
Jeg er udmattet.
Yuka-chan.
Kommer.
Var du på arbejde? Du må være træt.
Fryser du ikke?
Drik noget varm kvædete.
Yuka-chan, selvom du dumpede i år,
kan du altid tage det op igen.
Du er en fantastisk kunstner.
En dag viser jeg dig, hvordan man vælger en god pensel.
I min familie er bedstemor den eneste, der er sød ved mig.
Men for bedstemor
er jeg stadig den syvårige Yuka-chan, der elsker at lave kunst.
Så lad os købe tegneredskaber en dag.
Bedstemor,
jeg går ikke på kunstskole mere.
Jeg kunne ikke sige det igen.
Jeg har ingen ret til at grine af Yatora for at holde hans karriereplan hemmelig.
Yatora.
Hvorfor ringede han til mig?
Jeg ønsker
nogen ville
tvinge mig væk fra denne verden.
Det er godt.
Pokkers.
Jeg skulle ikke have ringet.
Godmorgen.
Ved du, hvordan man bestemmer kønnet på en krokodille eller en skildpadde?
Det afhænger åbenbart af æggets temperatur.
Er det ikke fantastisk?
Okay. Eksamen er om to dage.
I skal lave fire værker mere.
Som jeg sagde før,
understreger den anden eksamen tankeprocessen bag jeres arbejde,
mere end den første eksamen.
Med andre ord,
kan jeres skitsebøger være nøglen til optagelse.
Derfor skal vi evaluere jeres skitsebøger i dag.
Hvad? Seriøst?
Referencen er placeret her.
Held og lykke!
Skitsebøger?
De kan vel tælle som bonuspoint.
Men grove skitser er faktisk noter, ikke?
Er der en stor forskel…
-Hvad? -Nå ja.
Den tilhører Kuwanas storesøster.
Vent lidt.
Er alles skitsebøger lige så gode?
Nej.
Folk siger, det er derfor, min søster fik topkarakterer.
Hun er en undtagelse.
Men alligevel…
Den her består kun af ord.
Den ligner en billedbog.
Da der er mange sider,
viser de direkte
hvad kunstnerne prøver at sige i stedet for et enkelt billede.
Desuden er de meget unikke.
Pis.
Min skitsebog er middelmådig.
Jeg tjekker skitsebøgerne på biblioteket.
Jeg tager med.
Det er frokosttid.
Skal vi spise frokost et sted?
Jeg går bare i supermarkedet.
Jeg er ikke færdig med bundmalingen endnu.
Sikke en skam.
Du er en mønsterelev, Yatora.
Du er altid en mønsterelev.
Hvad mener du med det?
Undskyld.
En ven sagde noget lignende i går.
Hvis nogen drukner,
ville jeg tage en livredder med
men aldrig hoppe i havet.
Hey!
Jeg er helt med.
Det er sjovt.
Men seriøst,
det er helt sikkert det rigtige at tage en livredder med.
Det er sandt.
Men,
kun dem, der har druknet sig selv
kan dele smerten ved kvælning og havets frygt.
Hvis du vil deltage i samtalerne,
har man intet andet valg end at hoppe i.
Tja,
jeg ved ikke, om det er nødvendigt.
Jeg går til frokost nu.
Hvad pokker?
Hvorfor skal jeg ofre alt for Ryuji?
Hvad skal det betyde?
Og vigtigst af alt, hvorfor bekymrer jeg mig så meget?
Jeg kan slet ikke koncentrere mig.
Lad mig koncentrere mig.
Jeg skal skrive mere i min skitsebog.
Så lad os gå i gang med den åbne vurdering.
Jeg kan lide din, Yaguchi.
Nej, min er så middelmådig.
Den har flere detaljer.
Den er nogenlunde.
Jeg kan også bedre lide den i Kuwanas hænder.
Men i denne mere detaljerede version,
-er din brug af farver smuk, Yatora. -Seriøst?
Du kan kun udvide din verden
ved at opleve ting, du ikke kender til.
Desuden,
nogle gange kan andre mennesker identificere dine styrker.
Ryuji virkede til at være god til den slags.
Når jeg tænker over det,
har jeg ikke set Ryujis værker siden gymnasiet.
Undskyld,
du kan ikke gennemgå andre elevers værker uden tilladelse.
Det kan jeg vel ikke.
Åh?
Vi mødes igen.
Hej.
Har du billeder af Ryujis værker?
Stalker du?
Nej! Jeg er…
-Jeg har et par stykker. -Seriøst?
Fordi jeg er Yuka-chans stalker.
Her.
Det er ikke japansk kunst.
Nå, dem.
Her.
Hvad?
Den første var mere…
Jeg kunne bedre lide den første.
Også mig.
Yuka-chan så ærligt talt utilpas ud i de japanske kunsttimer.
Yuka-chan tegnede altid skitser mellem pauserne.
Hvad?
Hvorfor valgte Ryuji så japansk kunst?
Mor!
-Det på mit værelse… -Spørg ikke mig.
Det er din far.
Det krænker menneskerettighederne.
Far.
Brug muligheden til at blive dig selv igen.
Jeg må væk herfra.
Det er den eneste måde.
Yuka-chan,
jeg åbner døren.
Bedstemor.
Dine dyrebare kunstredskaber.
Jeg kunne kun redde de her.
Mor, det skal du ikke.
Du får problemer uden kunstmaterialer. Ikke, Yuka-chan?
Ja.
Kom nu. Græd ikke.
Undskyld.
Mor,
smid dem aldrig væk igen.
Hvad? Jeg har sagt, jeg ikke har noget at sige til dig.
Hvad er der med din stemme?
Græder du?
Det ved jeg ikke.
Hvor er du lige nu?
Hvem ved?
Kommer du og møder mig?
Det ligner dig ikke.
Er eksamen ikke i overmorgen?
Nemlig.
Men jeg vil ikke tage eksamenen, mens jeg bekymrer mig om dig.
Det er ikke fair. Det var dig, der ringede.
At sige "jeg vil møde dig" er endnu mindre mig, okay?
Hør her.
Hvis nogen drukner,
er jeg livredder, men hopper aldrig i havet.
Hvis jeg hopper i havet, drukner vi måske begge to.
Men er der ikke andre måder at hjælpe på,
hopper jeg bare!
Hvor er du lige nu?
-Hey. -Hvor skal vi hen?
Burgerbiksen foran stationen er åben til klokken 11.00.
Yatora.
Ja?
Jeg skal ikke hjem i dag.
Jaså.
Yatora.
Hvis du ikke har andet valg end at hoppe i, vil du så virkelig springe?
Hvad mener du?
Skal vi drukne?
I havet.
Jeg drukner ikke.
Jeg svømmer for at blive på overfladen.
Hvis jeg er tilbage i morgen kl. 12, kan jeg nå at lave et værk mere.
Og?
Kommer du ikke?
Tekster af: Nynne Marie Vogt