SERIÁL NETFLIX
Dostalo mě, že jsem prošel první zkouškou.
Seš hroznej, Hašido.
Slyšel jsem, že Sekai prošel taky.
Ano?
To je úžasné.
Aha…
Chci říct, že mu to přeju.
Jaguči, chováš se divně, když někdo začne mluvit o Takahašim.
Každopádně, gratuluji.
Do druhé zkoušky zbývá pět dnů.
Budeme mít poradu.
Jestli vás něco trápí, ven s tím.
Co mi dělá starosti
jsou barvy.
I když mě minule odmítla,
zkusím to znovu.
Jaguči!
Barvy? Jasně.
- Co? - První zkouška skončila.
Jestli tě to tak trápí, promluvme si o tom.
Přijde mi to v pohodě.
Tak co tě trápí?
V dobrém barevném obrazu
jsou spolu barvy hezky sladěné.
Ale já nemám cit pro barvy.
Používání barev je složité.
Vztah, rozdělení,
tvar, kompozice, materiál, světlo, textura a mnohem víc.
Můžeš s nimi vytvořit nekonečně mnoho variací.
Ale jak už jsem říkala,
když použiješ moc triků, bude tvoje dílo přinejlepším rozporuplné.
Proto jsem ti říkala, ať se nesoustředíš na barvy.
Jaguči, co je tohle za barvu?
- Červená? - A…
- A co tahle? - Žlutočervená?
Nemůžu uvěřit, že ti tahle nádherná barva nic neříká.
Rozdíl mezi těmi, kdo umí a neumí pracovat s barvami,
je v jejich barevném cítění.
Do svých obrazů nemůžeš jen tak plácnout nějakou barvu.
Jen ty víš, co je pro tebe ta nejlepší barva.
Má pravdu.
Nedíval jsem se na ty barvy pořádně.
Moc vám děkuju.
- Počkej, Jaguči. - Ano?
Neviděl jsi teď někdy Rjúdžiho Ajukawu?
Ne, už nějakou dobu ne.
Tak můžeš jít.
Nezapomeň si dávat přestávky.
Měl bych omrknout barvy, dokud na to myslím.
- Pane. - Ano?
Neznáme se odněkud?
To je překvapení!
Dlouho jsme se neviděli. Vypadáš ztrhaně, Jatoro.
A já měl takovou radost, že tě vidím.
Jdeš pro výtvarné potřeby?
Jo.
Mám teď chvíli času.
Mám jít s tebou?
OLEJOVÉ BARVY
A co teď vlastně děláš?
První zkouška nevyšla, tak chodím na brigádu.
Vážně?
Někdy se na Kurz japonského umění nedostane vůbec nikdo.
Dal jsi první zkoušku?
Jo, nějak jo.
To je rumělka.
Ta barva se mi líbí.
Rumělka se původně vyráběla z cinabaritu.
Je to nádherný červený minerál.
Ale i přes svou krásu je jedovatý.
Tehdy byla práce v dolech na cinabarit
rovna rozsudku smrti.
Rjúdži, dneska ti to sluší.
- Flirtuješ se mnou? - Tak jsem to nemyslel.
Učitelka z přípravky se na tebe ptala.
Promiň.
Musím jít.
Jatoro.
Mám radost, že jsme se viděli.
Přestaň. Děsí mě to.
To je od tebe ošklivý.
Tak ahoj. Pozdravuj učitelku.
Nebudu.
Proč jí to neřekneš ty?
Nemůžu. Už nechci chodit na uměleckou školu.
Tak ahoj. Měj se.
To jsem netušil.
Už nechci chodit na uměleckou školu.
Umělecké školy jsou hrozně drahé.
A jít na vysokou není povinnost.
Ale do kroužku chodím jen díky Rjúdžimu.
Ale to neznamená, že Rjúdži musí u umění zůstat.
To samozřejmě vím.
Proč jsem musel potkat Rjúdžiho před zkouškou?
Mimochodem,
pamatuješ na moji kamarádku, kterou hospitalizovali?
- Jo. - Už je jí líp.
Vážně? To je dobrá zpráva.
Vzdala se umělecké školy
a pracuje na částečný úvazek v kurzu kreslení.
Mám z toho radost.
I když umíš malovat,
děláš to celý život a baví tě to,
tak si tuhle cestu nemusíš vybrat,
pokud v sobě nemáš soutěživého ducha.
Najít cestu ven je těžší, než by si člověk myslel, co?
Máš pravdu.
Mám z ní radost.
Teď už Rjúdžiho chápu.
Asi
to byla taky nejlepší volba.
KOBALTOVĚ MODRÁ ŽLUTOORANŽOVÁ
Nejde jen o výběr barev.
Stejně důležité je i rozhodnout se, že se nebudu rozhodovat.
Když nad tím přemýšlím,
je to úplně jasné.
Když napnu všechny svoje smysly,
postupně uvidím, co je teď důležité.
Každá z těch barev
pohladí moje srdce.
Nejde jen o to, že vypadají dobře.
Mám volit spíš tuhle červenou?
Nebo tuhle krvavě červenou?
Nebo příjemnější červenou?
Kterou červenou chci?
Co chci červenou vyjádřit?
Budu v pohodě.
Můžu se rozhodnout správně.
RUMĚLKA
Zvládnu to
stejně jako Rjúdži.
To je ten, co dal kopačky Juka-čan.
Potkali jsme se na testu.
Ty si mě pamatuješ.
Je to jediná středoškolačka, co uspěla v první zkoušce Japonského umění.
Vážně?
Vážně.
Chudák Juka-čan.
To tedy.
Bylo to dost punk.
Juka-čan na plátně nakreslila jen „X“
a odešla ze zkoušky.
Bylo to super.
Měli by Juka-čan přijmout.
Cože?
Ty jsi skvělá.
- Kde jsi našel tak hezkou holku? - Vážně?
A co takhle mi objednat šampaňské?
Trávíš s tou holkou moc času.
Omluvte mě, prosím.
Haló, Jatoro? Co se děje?
Chci se tě na něco zeptat.
Na co?
Na té zkoušce…
Je to pravda o tom „X“?
Jo.
- Ano, je. Co má být? - Co?
Jestli je to všechno, musím jít.
Počkej, já… chci se zeptat,
- jestli pro tebe můžu něco udělat. - Cože?
Čemu se směješ?
Chceš pro mě něco udělat?
Tak…
se za mnou stav.
Hned teď.
Hned teď?
- Nemůžu. - Bylo mi to jasný!
Mohl bys za mě zaplatit útratu na baru.
Ale nic.
Ty hajzle!
Ale…
to jsi celý ty, Jatoro.
Když se někdo topí,
hodíš mu záchranný kruh,
ale do vody neskočíš.
Když někdo brečí nahý,
dáš mu oblečení a vyslechneš ho,
ale nikdy se sám nesvlékneš.
Řeknu ti to takhle.
Jsi rozvážný, a to je správně.
Když děláš správné věci, zlepšuješ se.
Vždycky jsi byl ukázkový student.
Ale jestli se na věci díváš jen z toho správného úhlu,
nemám ti co říct.
Hodně štěstí u zkoušky.
Dobrou noc.
Takže ty neuděláš zkoušku a pak paříš po nocích?
- Jdu z práce. - „Z práce“?
V tomhle oblečení?
Jen si z nás dělá srandu.
Říkal, že chce studovat japonské umění, stejně jako máma.
Proto ho necháme dělat, co chce.
Už nemůžu.
Juka-čan.
Už jdu.
Jdeš z práce? Určitě toho máš dost.
Není ti zima?
Dej si horký čaj s kdoulovým sirupem.
Juka-čan, i když se to letos nepovedlo,
můžeš to zkusit zase za rok.
Umíš krásně malovat.
Pak ti ukážu, jak vybrat dobrý štětec.
V naší rodině je babička jediná, kdo je na mě hodný.
Ale pro babičku
jsem pořád sedmiletá Juka-čan, co miluje umění.
Tak spolu vyrazíme nakupovat výtvarné potřeby.
Babi,
já už na uměleckou školu nechci.
Nedokážu jí to říct.
Nemám právo se Jatorovi smát, že si své plány nechal pro sebe.
Jatoro.
Proč jsi mi volal?
Kéž by
mě někdo
vymazal z tohohle světa.
Je to dobrý.
Sakra.
Neměl jsem volat.
Dobré ráno.
Víte, jak se určí pohlaví krokodýlů nebo želv?
Záleží na teplotě vejce.
Není to úžasné?
Tak fajn. Zkouška je za dva dny.
Musíte namalovat ještě čtyři obrazy.
Jak jsem říkala,
druhá zkouška klade větší důraz na myšlenkový proces
než ta první.
Jinými slovy,
vaše skicáře můžou být klíčem k vašemu přijetí.
Z toho důvodu budeme dnes hodnotit vaše skicáře.
Co? Vážně?
Tady máte ukázkové práce.
Hodně štěstí!
Skicáře?
Asi můžou přinést bonusové body.
Ale náčrtky jsou v podstatě jen poznámky, ne?
Je velký rozdíl mezi…
- Co? - Jasně.
Tenhle je Kuwaniny starší sestry.
Počkat.
Jsou všechny skicáře tak dobré jako tenhle?
Ne.
Prý je to důvod, proč moje sestra dostala nejlepší hodnocení.
Ona je výjimka.
Ale i tak…
Tenhle je jen popsaný.
Tenhle vypadá jako omalovánky.
Protože mají tolik stránek
dokážou líp
sdělit to, co se umělec snaží říct. Líp než jeden obrázek.
Navíc jsou všechny jedinečné.
Sakra.
Můj skicář je nic moc.
Půjdu se na ně podívat do knihovny.
Jdu s tebou.
Už je poledne.
Nechceš někam zajít na oběd?
Jen si pro něco skočím do obchodu.
Ještě nemám hotovou podmalbu.
Škoda.
Jsi fakt ukázkový student, Jatoro.
Vždycky jsi byl ukázkový student.
Hele, co tím myslíš?
Promiň.
Včera mi něco podobného řekl někdo další.
Když se někdo topí,
hodím mu záchranný kruh,
ale do vody neskočím.
Hej!
Já to chápu.
Je to vtipný.
Ale vážně,
hodit záchranný kruh je správné.
To je pravda.
Myslím si,
že jen ti, co se sami topili,
dokážou sdílet bolest z udušení a strach z vody.
Jestli se s k nim chceš přidat,
nemáš jinou možnost než do vody skočit.
No,
nevím ale, jestli je to fakt nutný.
Jdu na oběd.
Cože?
Proč musím kvůli Rjúdžimu všechno obětovat?
Co to má znamenat?
A hlavně, proč mě to tak zajímá?
Vůbec se nemůžu soustředit.
Prosím, soustřeď se.
Musím něčím zaplnit skicář.
Tak začněme s hodnocením.
Tvoje dílo se mi líbí, Jaguči.
Ale jdi, je to nic moc.
Tenhle má víc detailů.
Tenhle je jakž takž.
Taky se mi víc líbí ten, co drží Kuwana.
Ale v tomhle detailnějším
- líp pracuješ s barvama, Jatoro. - Vážně?
Jediný způsob, jak rozšířit svůj svět
je zažít to, co sami neznáte.
Krom toho,
jiní lidé ve vás rozpoznají vaše silné stránky.
Myslím, že Rjúdži v tomhle vyniká.
Když nad tím přemýšlím,
Rjúdžiho obrazy jsem neviděl od druháku na střední.
Je mi líto.
Nemůžete si prohlížet práce ostatních bez povolení.
Myslel jsem si to.
Co?
To je náhoda.
Ahoj,
nemáš nějaké fotky Rjúdžiho obrazů?
Ty jsi stalker?
Ne! No, já…
- Náhodou jich pár mám. - Vážně?
Protože já stalkuju Juka-čan.
Tady.
To není japonské umění.
Jo, tohle.
Tady.
Co?
Myslím, že ten první byl víc…
Ten první se mi líbí víc.
Taky si myslím.
Upřímně, Juka-čan moc neseděly hodiny japonského umění.
O přestávkách to byly samé módní návrhy.
Cože?
Tak proč si Rjúdži vůbec vybral japonské umění?
Mami!
- Ty věci u mě… - Mě se neptej.
To tvůj otec.
Tohle je porušování lidských práv…
Tati.
Využij toho a koukej se probrat.
Musím odsud pryč.
To je jediný způsob…
Juka-čan,
jdu dál.
Babi.
Tady máš svoje potřeby.
Zachránila jsem jen tohle.
Mami, tos neměla.
Bez toho budeš mít problémy. Že jo, Juka-čan?
Jo.
No tak. Nebreč.
Omlouvám se.
Mami,
tohle už nikdy nevyhazuj.
Co? Vždyť víš, že ti nemám co říct.
Co to máš s hlasem?
Ty brečíš?
Nevím.
Kde teď jsi?
Kdo ví?
Pojedeš za mnou?
To se ti nepodobá.
Nemáš pozítří zkoušku?
Přesně tak.
Ale nechci jít na zkoušku, když se o tebe bojím.
To není fér. To ty jsi mi pořád volal.
Ale říct „Chci tě vidět“ se mi nepodobá ještě víc, jasný?
Poslouchej.
Když se někdo topí,
hodím mu záchranný kruh, ale neskončím do vody.
Kdybych tam skočil, utopili bychom se oba.
Ale jestli nemůžu jinak pomoct,
tak klidně skočím!
Kde teď jsi?
- Ahoj. - Kam jdeme?
Burgrárna naproti nádraží má otevřeno do jedenácti.
Jatoro.
Ano?
Já se dneska domů nevrátím.
Aha.
Jatoro.
Pokud nemáš jinou možnost než skočit, vážně skočíš?
Jak to myslíš?
Půjdeme se utopit?
V moři.
Neutopím se.
Budu plavat, abych se udržel na hladině.
Když se vrátím zítra do oběda, stihnu ještě jeden obraz.
Tak co?
Ty nejdeš?
Překlad titulků: Jan Tvrdík