‎UN SERIAL NETFLIX
‎INSTITUTUL DE ARTĂ TOKYO
‎Pictură în ulei pentru Yaguchi
‎și cursul de artă japoneză ‎pentru Ayukawa, nu?
‎Da.
‎Toate cursurile vor avea ‎prima oră împreună.
‎Atmosfera e diferită de cea din clubul de artă.
‎Toți de aici vor să dea la facultăți de artă.
‎Cred că e evident.
‎Dar e mai bine decât doar să exersez naturi moarte.
‎Tensiunea nu e așa de mare.
‎Începând de acum, vom desena ‎busturi din ipsos în cărbune sau creion.
‎Vă voi comenta lucrările în ultima oră.
‎Puteți să mă întrebați orice.
‎Mă scuzați!
‎Pentru natură moartă, ‎desenez ceea ce văd, nu?
‎Da.
‎Acum voi face prezența.
‎Înțeleg.
‎Unii oameni n-au mai făcut naturi moarte, deși vor să intre la facultatea de arte.
‎Cauți o gumă de șters? ‎Poți folosi jumătate din a mea.
‎Cine naiba ești?
‎- Dl Kamei? ‎- Prezent.
‎Am auzit că mulți oameni care practică arta sunt ciudați.
‎- Dar tipul ăsta e o figură. ‎- Domnul Takahashi?
‎- Domnul Yotasuke Takahashi? ‎- Prezent.
‎Un mod ciudat de a-l ține.
‎Am desenat busturi din ipsos de două ori.
‎Chiar nu e ușor.
‎Fața umană e o combinație de forme complexe.
‎Dacă repari o parte, alta devine ciudată.
‎Ce-i asta? Poziția ochiului stâng e ciudată.
‎Chipul ăsta îmi pare cunoscut.
‎Oamenii tind să deseneze inconștient fața ‎pe care o văd și o ating cel mai mult.
‎Încearcă să nu ajungi ‎să-ți desenezi fața pe acel chip.
‎Chiar dacă o șterg, hârtia e un pic colorată.
‎Ce să fac?
‎- Îmi pare rău. ‎- E în regulă.
‎E murdară pe față.
‎Ar trebui să mă concentrez pe desenat.
‎Stai! Proporțiile sunt tare greșite.
‎E ciudat cum nu vezi defectele din desen
‎până te uiți pe raftul unde-s expuse.
‎Da, foarte amuzant.
‎Fundalul întunecat…
‎E desenul fetei aceleia.
‎Fundalul negru face ca albul ipsosului să iasă în evidență.
‎Ar fi o variantă.
‎E bun.
‎Trișează!
‎Ceva mut…
‎Un țipăt mut
‎a răsunat în mine.
‎- Domnule Takahashi. ‎- Da?
‎Proporțiile sunt bune, ‎iar cărbunele e folosit cum trebuie.
‎Cred că n-am ce să critic.
‎Câte figuri din ghips ai desenat înainte?
‎E prima dată.
‎E excepțional.
‎Chiar și în grup se evidențiază.
‎În plus, parcă e al șaptelea la simularea ‎examenului național de japoneză.
‎Înțeleg.
‎Dar nici n-ai fost criticat dur.
‎Nu mă ignora!
‎Tipul ăla e un geniu, nu?
‎Niciodată n-am crezut că sunt talentat.
‎Dar mă gândeam că am progresat.
‎Până la urmă,
‎sunt doar un om.
‎- Hei! ‎- Dar m-ai făcut să râd.
‎Ești destul de lacom.
‎Dar îmi place partea asta a ta.
‎Ce?
‎Nu te poți compara cu Dumnezeu.
‎Majoritatea elevilor,
‎fără să știe, l-au lăudat ‎de parcă era din altă ligă.
‎Așa cum procedezi cu Mori, nu?
‎Dar se pare că nu-l vezi așa pe Takahashi.
‎Dacă-l invidiezi, încă poți să te lupți.
‎La revedere! A sosit trenul.
‎Exact. Ryuji avea dreptate.
‎De ce sunt așa de arogant?
‎Am început să pictez abia acum jumătate de an.
‎Sunt mulți oameni talentați.
‎Tu ești…
‎Yotasuke Takahashi, nu?
‎Mă trec fiorii.
‎Ai fost mult peste ceilalți.
‎Cred că da.
‎Pun pariu că nu are prieteni.
‎Vrei să intri la UAT?
‎Păi, da.
‎Probabil e un geniu.
‎Și eu sunt…
‎doar om, la urma urmei.
‎Nu sunt special.
‎Eu nu pot fi geniu.
‎Pot deveni mai bun doar exersând.
‎Scuze că am vorbit cu tine din senin! ‎Ne mai vedem.
‎Pe curând, Yaguchi.
‎Atunci, voi exersa până când n-o să-mi mai deosebești opera de cea a unui geniu.
‎E foarte drăguță.
‎Codițe?
‎O tunsoare bob?
‎Yotasuke Takahashi.
‎NU ȘOPTIȚI
‎Bună ziua!
‎Stați jos deocamdată.
‎De azi, ‎voi preda cursul de pictură în ulei.
‎Sunt profesoara voastră, Oba.
‎Mă bucur să vă cunosc.
‎Voi discuta cu fiecare în parte.
‎Când vă chem, aduceți-vă lucrarea ‎în sala pentru interviu.
‎Atunci… domnul Aikawa.
‎Da.
‎TEREBENTINĂ
‎TOALETĂ
‎La naiba!
‎Nu știam că terebentina irită pielea.
‎Bună, Yatora!
‎Bună, Ryuji. ‎Ești la cursul de artă japoneză?
‎Suntem la etajul șase.
‎Am treabă.
‎- Ești constipat? ‎- Nu, nu sunt!
‎Sasaki!
‎Eu?
‎Ce e?
‎Numele meu e Ayukawa.
‎Te rog, hai la o întâlnire cu mine cândva!
‎Sigur.
‎Persoana asta
‎se preface că nu-i pasă ce crede lumea.
‎Nu prea-mi place de ea.
‎- E Yuka-chan. ‎- Ce drăguț.
‎Yaguchi!
‎SALA PENTRU INTERVIURI
‎Din nou, mă bucur să te cunosc.
‎Sunt Oba.
‎Eu sunt Yaguchi. Mă bucur să vă cunosc.
‎- E școala aleasă de tine? ‎- UAT e singura mea opțiune.
‎Înțeleg. Bine.
‎Ești un tip isteț, nu?
‎Ce?
‎Un elev de zece pe linie, nu?
‎Dar nu vei intra în UAT așa cum ești acum.
‎Le ziceți verde în față.
‎Lucrarea asta aparține cuiva ‎care a intrat la UAT.
‎UAT e un loc ‎care prețuiește viziunea, personalitatea
‎și viziunea asupra lumii ‎mai mult ca oriunde altundeva.
‎Și acest tablou e sincer și interesant.
‎Dar, ca să mă exprim franc,
‎tu pictezi doar ce vezi în fața ta.
‎Totuși,
‎cel mai important lucru ‎e să-ți creezi tu arta.
‎Din acest motiv, ‎poate ar trebui să înveți să compui artă.
‎Cum să compui artă?
‎Da. Un artist poate răspunde la asta.
‎Admirând mai multe lucrări
‎și știind cum să dai diverse răspunsuri,
‎le poți reflecta ‎în lucrările și ideile tale.
‎Este în regulă să imiți.
‎Toți încep prin a imita.
‎Dar dacă doar împrumuți expresiile altora,
‎nu vei progresa.
‎Mai întâi, să știi ce-ți place.
‎Să începem de acolo.
‎Mergi la muzee ‎sau citește cărți despre artă.
‎Fă ce vrei!
‎Observă ce-ți atinge sufletul.
‎Atunci o să știi ce-ți place.
‎Să compun artă?
‎Să știu ce-mi place?
‎Cred că nu pot picta fără rost.
‎Urmează Hashida.
‎Da.
‎Hashida!
‎E interesant.
‎Foarte amuzant.
‎Nuanța creionului e cam aspră,
‎dar ideea e ușor de prins.
‎Îmi place.
‎Deci și așa poți crea artă.
‎Despre asta e vorba când compui artă?
‎Ar trebui să merg la muzee.
‎Îmi place arta, dar nu știu să o apreciez.
‎Yotasuke!
‎Mergem împreună?
‎De ce?
‎La expoziția Muzeului Morzon?
‎Pot să vin și eu?
‎Mulțumesc că mi-ați permis să vin și eu!
‎Haide! Oprește-te!
‎Tu ești…
‎Sunt Haruka Hashida.
‎Codițele astea arată cât de serios sunt.
‎Înțeleg.
‎Sunteți colegi de școală?
‎Da. Sunt la cursul de pictură.
‎Sekai e în grupa de avansați.
‎E plăcut să ai un prieten ‎de la aceeași școală.
‎Da.
‎Nu cred.
‎Mergeți des la muzeu?
‎Oarecum.
‎Eu mă duc destul de des.
‎E hobby-ul meu să observ lucrările altora.
‎Mi-e atât de rușine.
‎Nivelul meu e mai scăzut decât credeam.
‎Cât de des mergi la muzeu?
‎Ce? Păi…
‎Par să vin des aici?
‎- Mi-e rușine. ‎- N-ai de ce.
‎Nu înțeleg picturile lui Picasso.
‎Credeam că până și eu le pot picta.
‎Nici mie nu-mi prea plac ‎picturile lui Picasso.
‎Ce?
‎Arta este un fel ‎de „mâncare necomestibilă”.
‎Poftim?
‎E normal să ai aprecieri și antipatii.
‎Mâncarea scumpă nu e mereu gustoasă.
‎Știind unde și cum a fost făcută,
‎poate o consider delicioasă.
‎Chiar și dacă nu mă interesează, vreau să știu dacă e apreciată.
‎Chiar și ceva care nu valorează nimic
‎e o comoară ‎atunci când e făcută de cineva important.
‎Înțeleg.
‎Dar, uneori, explicația unei lucrări
‎e diferită de impresia mea.
‎La artă contează cel mai mult ‎ce simți pentru ea.
‎Înțeleg.
‎Să ne prefacem că cumpărăm niște lucrări.
‎Să le privim cu intenția de a le cumpăra?
‎Poate îți vor părea mai abordabile.
‎Tabloul ăsta
‎mi-ar lumina casa dacă l-aș pune în mijlocul scărilor.
‎Portretele nu îmi plac.
‎Chiar pot să mă comport așa de relaxat?
‎Poate
‎arta nu trebuie să fie atât de trufașă și de greu de abordat.
‎Poate e în regulă să aleg după plac.
‎Consideram arta ca fiind de neînțeles.
‎Acum, gândesc mai profund.
‎E prima dată când cumpăr o carte despre artă.
‎Știu un local ‎anmitsu ‎delicios pe aici.
‎Mă duc acasă.
‎Stai! Oprește-te!
‎- Pleci? ‎- Nu…
‎Îmi place ‎anmitsu‎.
‎Mergem înainte.
‎Poftim?
‎Ryuji!
‎Salut!
‎Dă-mi o țigară, vrei?
‎Mai bine ploua azi.
‎Nimic nu doare mai tare ‎decât inima frântă într-o zi însorită.
‎I-ai spus că ești băiat?
‎Da.
‎Dacă tipul te credea femeie,
‎normal că s-a îngrozit ‎să afle că ești travestit.
‎Știu.
‎Dar bravo ție
‎că te-a îmbrățișat la final!
‎Faci mișto de mine?
‎E cel mai rău așa!
‎N-ar face asta unei fete.
‎A fost surprins la început.
‎Apoi părea că regretă.
‎Și brusc, expresia i s-a îmblânzit
‎și m-a îmbrățișat.
‎De parcă ar fi zis: ‎„Sunt heterosexual, deci înțelegi, nu?”
‎Ai o față drăguță.
‎Ai avea mai multă popularitate ‎în haine de bărbat.
‎Cred că da.
‎Dar dacă trebuie să fiu ‎așa cum îmi spune lumea,
‎mai bine mor.
‎Fetele mă plac pentru că sunt așa.
‎Înțeleg sufletele femeilor, dar nu le privesc sexual.
‎Uneori, îmi spun lucruri pe care nu le pot spune altor fete.
‎Pentru fete, cineva ca mine e ca un prinț.
‎Nu mi-ai plăcut niciodată.
‎Un travestit ciudat, dar popular.
‎E ciudat că mă îmbrac ca o fată?
‎Ce-i așa ciudat ‎în a vrea să fii drăguț și frumos?
‎Să fii un bărbat care iubește un altul?
‎Nu mă pot apăra făcând ce-mi place?
‎Poate că ceea ce-i place o poate proteja,
‎dar o și rănește.
‎Cred.
‎Cu cât o cunosc mai bine pe Ryuji,
‎cu atât mai puțin cred că e ciudată.
‎Chiar sunt o persoană josnică.
‎Băieții de la cursul de sculptură ‎au mușchi grozavi, nu?
‎Și-a revenit foarte repede.
‎Yatora?
‎Acum văd mai bine.
‎Băieții atletici sunt mai buni ‎decât băieții artiști.
‎Cred că, de fapt, nu-mi place persoana asta.
‎E suprarealist.
‎Rodiile folosite ca model explodează.
‎Nu e drăguț?
‎Ba da, drăguț!
‎- Yaguchi! ‎- Da.
‎Lucrările tale sunt frumoase,
‎dar nu știu ce vrei tu să exprimi.
‎Încearcă să mai pictezi ceva.
‎Așa voi face.
‎Încă nu știu
‎exact ce-mi place.
‎Hashida, Yotasuke!
‎Scuze pentru ieri.
‎Nu-ți face griji.
‎Nu contează.
‎Dacă frumușica n-are pe nimeni, ‎spune-i că știi un bărbat bun pentru ea.
‎Uită-te la tine, ce ușor vorbești.
‎Se pare că va fi un concurs ‎pentru cursul din vară.
‎Concurs?
‎Pe scurt,
‎toți membrii cursului de pictură în ulei ‎vor fi ierarhizați.
‎La pregătire, eram în ultimii cinci.
‎Ce excitant!
‎Ce pervers!
‎E o ocazie rară să vedem ‎arta unora experimentați.
‎Nu mă tem de cei experimentați.
‎Nu-ți faci griji?
‎Păi…
‎Dar acum câțiva ani, ‎cea mai bună de la pictură în ulei
‎era o proaspătă absolventă.
‎Ce? Serios?
‎Nu știai?
‎O cheamă Kuwana.
‎E sora mai mare a fetei aceleia.
‎Mamă!
‎Se pare că toată familia Kuwana ‎a absolvit UAT.
‎Deci sunt precum caii pursânge.
‎Un concurs…
‎O simulare de test.
‎E o ocazie bună să văd cum pictează cei experimentați
‎Totuși,
‎dacă Mori e pe locul cinci de la coadă,
‎atunci eu unde sunt?
‎Oprește-te!
‎Trebuie să mă gândesc cum să compun artă deocamdată.
‎Un răspuns inventat de artist.
‎Imitația e în regulă.
‎O pot aplica în creația mea.
‎Bine.
‎Încă îi lipsește ceva.
‎De ce?
‎Dar te provoci singur. E grozav.
‎Mintea ta ar trebui să fie mai deschisă.
‎M-am concentrat mult pe expresie și compoziție…
‎Următoarea, Kuwana.
‎Bine.
‎Da. E tare.
‎Da.
‎Urăsc să recunosc, dar arta lui Kuwana iese în evidență.
‎Dar de ce?
‎Credeam că un mod de a scoate lucrarea în evidență e compoziția.
‎Ce-i lipsește lucrării mele?
‎Trebuie să tot încerc.
‎Ceva tot nu e în regulă.
‎Scuze că ți-am răpit din timp.
‎Nu-mi dau seama singur.
‎Nu văd nicio diferență
‎între referință și munca mea.
‎E o copie superficială ‎a lucrării altcuiva.
‎Te-ai luat după o lucrare timpurie ‎a artistului modernist Tamana Moteki.
‎Dar e o imitație superficială.
‎Nu înțelegi adevărata esență.
‎Subtitrarea: Elena Irimia