SERIÁL NETFLIX
TOKIJSKÝ INSTITUT UMĚNÍ
Olejomalba pro Jagučiho
a japonské umění pro Ajukawu, že?
Ano.
Všechny programy mají první hodinu společně.
V kroužku je jiná atmosféra.
Tady chtějí všichni na uměleckou školu.
Ale to je asi jasné.
Je to lepší než trénovat další zátiší.
To napětí není tak hrozné.
Budeme kreslit sádrové sochy uhlem nebo tužkou.
Vaše díla vám ohodnotím v poslední hodině.
A nebojte se ptát.
Promiňte.
U zátiší prostě nakreslím to, co vidím, že?
Ano.
A teď uděláme docházku.
Aha.
Někteří nikdy nekreslili zátiší, i když jdou na uměleckou školu.
Hledáš gumu? Můžeš si půjčit moji.
A ty jsi jako kdo?
- Pan Kamei? - Tady.
Slyšel jsem, že umělci jsou pošuci.
- Ale tenhle je fakt exemplář. - Pan Takahaši?
- Pan Jotasuke Takahaši? - Tady.
Zajímavý způsob držení.
Sochy jsem maloval už dvakrát.
Vážně to není snadný.
Lidská tvář je kombinace komplexních tvarů.
Když opravíš jednu část, tak se ti jiná začne zdát divná.
Co to? Umístění levého oka je trochu zvláštní.
Ten obličej je mi povědomý.
Lidé nevědomky kreslí obličej, který vídají a kterého se dotýkají nejvíc.
Snažte se soše nenakreslit vlastní obličej.
I když to vymažu, tak papír zůstane barevný.
Co mám dělat?
- Omlouvám se. - To nic.
Vypadá hrozně.
Měl bych se soustředit na kresbu.
Počkat. Proporce jsou mimo.
Je zajímavý, že si nevšimneš chyb,
dokud kresbu neuvidíš na polici.
Jo, fakt vtipný.
To tmavé pozadí…
To kreslila ta holka.
Díky tmavému pozadí vyčnívá bílá sádra.
Tak se to dělá.
Je dobrej.
To je podvod.
Cloumal…
Cloumal se mnou
tichý výkřik.
- Pane Takahaši. - Ano?
Proporce jsou dobré a máš skvělou techniku.
Asi nemám co kritizovat.
Kolikrát jsi už kreslil sochy?
Dělám to poprvé.
Je výjimečný.
Vyčnívá i v téhle skupině.
Navíc skončil na sedmém místě v národní jazykové zkoušce nanečisto.
Aha.
Ale tebe taky moc nekritizovala.
Neignoruj mě!
Ten kluk byl asi génius, viď?
Nikdy jsem si nemyslel, že mám talent.
Ale myslel jsem, že jsem se zlepšil.
Vždyť
jsem jen člověk.
- Hele. - Rozesmál jsi mě.
Jsi pěkně chamtivej.
Ale to se mi na tobě líbí.
Co?
Nemůžeš se srovnávat s Bohem.
Většina studentů ho tam
nevědomky chválila, jako by byl v úplně jiné lize.
Stejně jako ty Mori, nemám pravdu?
Ale přijde mi, že ty Takahašiho vidíš jinak.
Jestli mu závidíš, můžeš bojovat.
Tak ahoj. Přijel mi vlak.
Přesně. Rjúdži má pravdu.
Proč jsem tak arogantní?
Kreslit jsem začal teprve před půl rokem.
Na světě je spousta šikovných lidí.
Ty jsi…
Jotasuke Takahaši, že jo?
Mám z toho husí kůži.
Byl jsi ze všech nejlepší.
Asi ano.
Ten určitě žádné přátele nemá.
Míříš na TUMU?
No, ano.
Nejspíš je to génius.
A já jsem…
vlastně jen člověk.
Nejsem výjimečný.
Nemůžu být génius.
Zlepšit se můžu jen praxí.
Promiň, že jsem tě jen tak oslovil. Měj se.
Měj se, Jaguči.
Budu trénovat, dokud moje výsledky nebudou jako od génia.
Ty jo, ta je roztomilá.
Copy?
Podle hrnce?
Jotasuke Takahaši.
ZÁKAZ ŠEPTÁNÍ
Dobrý den.
Posaďte se.
Ode dneška vás povedu ve večerních kurzech olejomalby.
Jmenuji se Oba.
Těší mě.
Postupně si s vámi se všemi popovídám.
Až vás zavolám, přineste práci do vedlejší místnosti.
Takže… pan Aikawa.
Ano.
TERPENTÝN
TOALETY
Sakra.
Nevěděl jsem, že terpentýn způsobuje vyrážku.
Ahoj, Jatoro.
Ahoj, Rjúdži. Nemáš být na japonském umění?
Tohle je šesté patro.
Mám tu práci.
- Co tak vejráš? - Nevejrám!
Sasaki.
Já?
O co jde?
Jmenuju se Ajukawa.
Pojď se mnou někdy na rande.
Jasně.
Předvádí se
a nestará se, co si lidi myslí.
Není to můj typ.
- To je Juka-čan. - Krása.
Jaguči!
POHOVORY
Ráda tě poznávám.
Jmenuji se Oba.
Já jsem Jaguči. Těší mě.
- Jakou sis vybral školu? - Chci na TUMU.
Aha. Dobře.
Jsi chytrý kluk, že?
Prosím?
Jsi jedničkář, že?
Na TUMU tě ale nejspíš stejně nevezmou.
Vy jste teda upřímná.
Tohle je práce kluka, co se dostal na TUMU.
Na TUMU si váží
vize, osobnosti a náhledu na svět víc než jinde.
Tenhle obraz je taky upřímný a zajímavý.
Ale teď to řeknu schválně ošklivě,
maluješ jen to, co vidíš před sebou.
Ale
nejdůležitější je dělat své vlastní umění.
Z toho důvodu bys sis možná měl nastudovat kompozici.
Kompozici?
Ano. To je odpověď, se kterou tento malíř přišel.
Najdi krásu různých směrů
a nauč se odpovídat na různé otázky.
Pak je můžeš zohlednit ve svých vlastních dílech a nápadech.
Napodobování je v pořádku.
Napodobováním začíná každý.
Ale nikdy se neposuneš dál, pokud si jen budeš
půjčovat nápady od ostatních.
Nejdřív zjisti, co máš rád.
Tím začneme.
Zkus muzea nebo knihy o umění.
Dělej si, co chceš.
Ale když tě něco zaujme, zapiš si to.
Pak poznáš, co se ti líbí.
Kompozice?
Vědět, co mám rád?
Asi nemůžu malovat jen tak.
Další, Hašida.
Ano.
Hašido.
Je to zajímavé.
Moc vtipné.
Stínování je trochu hrubé,
ale ta myšlenka je pochopitelná.
Líbí se mi to.
Takže takhle se dá taky dělat umění.
O tomhle je ta kompozice?
Asi bych měl jít do muzea.
Mám umění rád, ale nedokážu ho ocenit.
Jotasuke.
Půjdeme spolu?
Proč?
Na výstavu do muzea Morzon?
Můžu jít taky?
Díky, že jsem mohl jít s vámi.
No tak. Přestaň.
A ty jsi…
Haruka Hašida.
Ty copy jsou důkaz, že to myslím vážně.
Aha.
Jste ze stejné školy?
Jo. Chodím na výtvarku.
A Sekai je v pokročilých.
Musí být fajn mít kámoše ze stejné školy.
Jasně.
Myslím, že ne.
Chodíš často do muzeí?
Tak trochu.
Já chodím docela často.
Rád se dívám na díla ostatních.
Je mi tak trapně.
Jsem na tom hůř, než jsem čekal.
Jak často chodíš do muzeí ty?
Co? No…
Vypadám, že chodím často?
- Je mi trapně. - To nemusí.
Já ty obrazy od Picassa vůbec nechápu.
Myslel jsem, že bych je zvládnul i já.
Taky se mi Picassovy obrazy moc nelíbí.
Co?
Umění je pro mě něco jako „nepoživatelné jídlo“.
Cože?
Je přirozené, že se ti něco líbí a nelíbí.
Drahá jídla nejsou vždycky dobrá.
Když znám způsob výroby,
můžu si myslet, že je to super.
I když mě to nezajímá, zaujme mě, když to uspěje v recenzi.
I když to pro svět nemá žádnou cenu,
jde o poklad, když ho vytvoří někdo důležitý.
Aha.
Ale někdy je vysvětlení díla
jiné než můj dojem.
Na umění je nejdůležitější, co k němu cítíš.
Aha.
Budeme dělat, že jsme přišli něco koupit.
Dívat se s úmyslem si něco koupit?
Třeba ti přijdou přístupnější.
Tento obraz
by mi prosvětlil dům, kdybych ho pověsil na schodech.
Portréty mi nic neříkají.
Vážně to můžu brát takhle?
Možná
umění nemusí být ušlechtilé a obtížně přístupné.
Možná bych si měl vybrat, co se mi líbí.
Myslel jsem, že umění je nepochopitelné.
Ale teď přemýšlím jinak.
To je poprvé, co si kupuji knihu o umění.
Znám tu výbornou restauraci, kde dělají anmicu.
Jdu domů.
Počkej. Stůj.
- Tak jdeš? - Já ne…
Mám rád anmicu.
Půjdeme napřed.
Co?
Rjúdži.
Ahoj.
Dáš mi cigáro, prosím?
Kéž by dnes pršelo.
Nic nebolí víc než zlomené srdce za krásného dne.
Řekl jsi mu, že jsi chlap?
Ano.
Jestli si ten kluk myslel, že jsi holka,
asi ho vyděsilo, když zjistil pravdu.
Já vím.
Ale je dobře,
že jste se nakonec objali.
Děláš si srandu?
Je to hrozný!
Holce by to nikdy neudělal.
Nejdřív byl překvapený.
Pak vypadal, že toho lituje.
A najednou se zatvářil tak mile
a objal mě.
Jako kdyby říkal: „Jsem hetero, takže chápeš, ne?“
Máš hezkej ksicht.
Kdyby ses oblékal jako chlap, byl bys oblíbenější.
Asi jo.
Ale jestli mám být tím, co po mně chce svět,
to chci radši umřít.
Holky mě mají takhle radši.
Chápu srdce žen, ale nedívám se na ně sexuálně.
Někdy mi říkají věci, které nemůžou říct ostatním holkám.
Někdo jako já je pro holky jako princ.
Vždycky jsem tě nesnášel.
Divný, ale oblíbený transvestita.
Je to tak divné, že se oblékám takhle?
Co je divného na tom, že chci být krásná?
Že muž miluje jiného muže?
Nemůžu se bránit tím, že budu dělat, co mě baví?
Možná ji to chrání,
ale také jí to ubližuje.
Myslím…
že čím víc ji znám,
tím míň mi přijde divná.
Jako člověk nestojím za nic.
Kluci na sochařině mají pořádný svaly, co?
Dostalas se z toho dost rychle.
Jatoro?
Otevřelo mi to oči.
Sportovci jsou lepší než umělci.
Já toho člověka vlastně nakonec rád nemám.
Je to neskutečný.
Nechal jsi vybouchnout granátové jablko.
Není to hezké?
Ano, je!
- Jaguči. - Ano.
Krásná práce,
ale nevím, co chceš vyjádřit.
Zkus namalovat víc zkušebních obrázků.
Dobře.
Pořád nevím,
co se mi vlastně líbí.
Hašido, Jotasuke.
Chci se vám omluvit.
To nic.
To je v pohodě.
Jestli je ta kočka nezadaná, tak jí řekni, že pro ni někoho máš.
Vypadáš docela v pohodě.
Na letním kurzu bude asi soutěž.
Soutěž?
Ve zkratce,
budou se hodnotit všichni studenti kurzu olejomalby.
Byla jsem tam pátá od konce.
Je to vzrušující.
Je to magor.
Šance vidět práci opakujících není často.
Já se těch opakujících nebojím.
Vážně si neděláš starosti?
No…
Ale před pár lety byl náš nejlepší student v olejomalbě
čerstvá absolventka.
Co? Vážně?
To jsi nevěděl?
Jmenuje se Kuwana.
Je to její starší sestra.
Páni.
Na TUMU prý chodili všichni z té rodiny.
Jsou jako plnokrevníci.
Soutěž…
Vlastně test nanečisto.
Vidět práci těch opakujících je vážně skvělá šance.
Ale
jestli Mori byla pátá od konce,
kde budu já?
Přestaň.
Nejdřív musím přijít na kloub kompozici.
Odpověď, se kterou přišel umělec.
Napodobování je v pořádku.
Použiju to na své dílo.
Dobře.
Pořád tomu něco chybí.
Proč?
Ale snažíš se. To je skvělé.
Měl bys být otevřenější než předtím.
A já se tak soustředil na vyjádření a kompozici…
Další, Kuwana.
Dobře.
Ano. Moc hezké.
Jupí.
Nerad to přiznávám, ale Kuwanino dílo vyniká.
Ale proč?
Myslel jsem, že dílo vynikne díky kompozici.
Tak proč tomu mému něco chybí?
Musím se prostě dál snažit.
Pořád mi na tom něco nesedí.
Promiň, že jsem tě zdržel.
Sám na to nemůžu přijít.
Nevidím rozdíl
mezi vzorem a mým dílem.
Je to jako replika něčího díla.
Tvůj vzor je rané dílo moderní umělkyně Tamany Moteki.
Je to ale jen povrchní napodobenina.
Vůbec jsi nepochopil pravou podstatu.
Překlad titulků: Jan Tvrdík