Pro laické oko se oblek skládá ze dvou částí:
ze saka a kalhot.
Tyto dvě zdánlivě pevné části
se však skládají ze čtyř různých látek:
z bavlny, hedvábí, mohéru
a vlny.
Tyto čtyři látky jsou pak rozděleny do 38 samostatných kusů.
Následné úpravy velikosti, tvaru a spojování těchto kusů
je proces o nejméně 228 krocích.
Prvním krokem je měření.
Měření však není jen otázkou toho, že se ujmete metru.
Tolik a tolik palců tady a tam. Vůbec ne.
Nejste schopni ušít kvalitní oblek,
dokud nepochopíte, pro koho jej vyrábíte.
Každé oblečení o něčem vypovídá.
Měl jsem v dílně pány, kteří se chlubili:
„Mně je jedno, co nosím.“
Za předpokladu, že je to pravda, nevypovídá o něčem i toto?
Kým je tedy váš zákazník? A co se o něm snažíte říct?
Zavítá k vám muž. Co jste schopni z něj vyčíst?
Je nesmělý,
zkroucený jako paragraf?
Anebo z jeho postoje čiší sebevědomí?
Páteř rovná jako pravítko?
Jde o muže jarních pastelových barev,
prahnoucího po pozornosti?
Anebo jde o muže šedi a hnědi,
splývajícího se spěchajícím davem?
Je onen muž spokojený se svým postavením…
…anebo touží po velkoleposti?
Kým by tento muž chtěl být?
A kým je pod povrchem?
Změřte, co můžete.
A jakmile pochopíte, kým je…
Pane Boyle.
…můžete začít šít.
Ťuky ťuk.
- Jak jdou kšefty, Angláne? - Zdravíčko.
Pane jo, ten vypadá parádně.
Moc pěkná práce. Šiješ ho pro mého tátu?
Tenhle ne.
Ty ten ohoz šiješ pro někoho jiného? Pro koho?
Pane Richie, víte přeci, že o svých pánech nemohu mluvit.
Takže my jsme tvoji pánové?
Sleduj tady Anglána, jak drží jazyk za zuby.
- Byl tu váš otec. - Vážně?
Včera.
Říkal, že vaše podnikání prochází jakousi expanzí.
Mám vám prý na oslavu ušít nový oblek.
Co říkáš, Francisi? Nový ohoz?
- Dneska ne. - No tak, čas máme.
Dneska ne.
Do háje. To je od Outfitu?
Angláne, udělal bys pro mě něco?
Odběhni prosím tě dopředu zkontrolovat sekretářku.
Omluvte mě, pánové.
Tohle je Outfit. To je ten jeho mosazný prsten.
Otevři to a ukaž, co tam je.
Došla nám pošta?
Chcete si o tom promluvit?
- O poště? - O tom, že vás vykopli.
Co je v té krabici?
- Ta je moje. - Tak se podíváme.
Dobrá.
Počkat, budu hádat.
Šikmá věž v Pise?
Nechápu, co na ní lidé vidí. Vždyť jen stojí nakřivo.
Eiffelova věž?
Tu už mám.
Tak to se nechám podat.
Co to je?
Ukážu vám to.
- Cítím se zase jako doma. - Není překrásná?
Jsou to hodiny.
Já je naživo ještě nikdy neviděla.
- I naživo jsou to hodiny. - Na březích Temže.
- Ty v Chicagu jste viděla? - Ano…
Jsou až překvapivě podobné těm v Londýně.
Dobře.
Já vás nikdy nepochopím.
Také z vás nikdy nebude elegantní džentlmen
v jistém věku.
Procestoval jste celý svět.
Mohl byste mít dílnu naprosto kdekoliv.
- A přesto jste tady. - Co se vám tady nelíbí?
Pár věcí mě napadá.
Některé věci jsou všude, má drahá.
Na tom, kde jsem, až tolik nezáleží. Mám tu své nůžky.
Já myslela, že každý muž potřebuje hlavně nožky.
A pak tu mám vás.
Ne navždy.
Ano, jistě.
Big Ben už čeká.
Ať už tak či onak,
chci odsud odjet.
Do Londýna?
Do Londýna.
A Madridu.
A Barcelony. A Maroka.
A do Paříže…
Víte, co by to dost urychlilo?
- Mapa? - Kdybyste mi přidal. Prosím.
Raději už půjdu za panem Richiem.
My o vlku…
- Cože to? - To se jen tak říká, pánové.
Promiňte. Nechtěl jsem vás urazit.
Tak zase zítra.
Včera k nám zavítal hodinářův učeň. Nesmírně milý hoch.
Cože? Kdo?
Tady z ulice. Pohledný to mužský.
Snažíte se mi domluvit rande s klukem, který pracuje v hodinářství?
Je to hodinářův učeň.
- Ten s tím malým knírkem? - Ano, jako Errol Flynn.
Nemusíte mi radit, s kým se mám družit.
- Tak jsem to nemyslel. - Chtěl jste říct něco jako:
„Smála jste se tu na Richieho a bojím se, že se zapletete se sebrankou gaunerů.“
Ti muži jsou možná mí zákazníci, ale rozhodně ne džentlmeni.
V krásných oblecích od vás by ošálili i mě.
Kdybychom tu šili pouze pro anděly, nezbyl by nám jediný zákazník.
Schránky na klíč tu vedeme pro všechny zákazníky?
To vy jste se na něj usmála.
Já mezi zvířaty, jako je on, strávila celý život.
Zbavíte se ho přísným pohledem do očí jako jeden z nich.
Já se o vás přeci starat nemusím.
- Ano. - Postaráte se sama o sebe.
Nejste můj…
- Vždyť víte. - Vím.
Můj otec byl parchant. Berte to jako lichotku.
Beru.
Já vím…
Že si přejete, abych si to zamilovala tak jako vy.
Nepřeju.
Vyškolím se.
Naučím se řemeslu.
A jednou snad i převezmu dílnu.
Ale o to já nestojím. Nestojím o váš život.
- Máte právo na vlastní. - Ano.
Jste chytrá a mladá žena, která se dostane daleko.
Ano. A až odejdu, nechci, abyste tu na to zbyl sám.
Víte přeci, že se nemusíte starat ani vy o mě.
Koneckonců nejste má… Však víte.
Dobrá tedy.
Jestli chcete dostat přidáno, musíte se nejdříve naučit,
jak má krucinál vypadat čtverec.
Ležely přímo tady.
K čemu je tahle knížka? To mě vždycky zajímalo.
Na nic tu nesahej.
- Říkala jsem, abys na nic nesahal! - Jsou krásné.
Má rád věci po svém.
No jo.
To je teda pruďas.
Záleží mu na tom, co dělá.
A proto je v tom nejlepší.
Jako ještě někdo, koho znám.
Ty mě jako zkoušíš?
- Cože? - Jestli mě zkoušíš.
Utahuješ si ze mě?
- Neutahuju, Richie. - Já nejsem k smíchu.
Neutahuju si z tebe.
Pojď sem.
Co se děje, zlato?
- On něco provedl? - Kdo jako?
- Francis. Zase něco provedl? - Na Francise seru.
- Nepatří k rodině. - Já vím.
- Ani to není Ir. - Já vím.
Myslí si, že někdo žvaní.
A dál?
- Pouští informace k La Fontaineovým. - Kdo?
To je kurva jedno. Je paranoidní. Už několik měsíců to říká tátovi.
A táta toho debila poslouchá. „Ten Francis…
Je to chytrej kluk. Mohl by ses od něj pár věcem přiučit.“
Jsi tátova pravá ruka.
Vždycky na tebe dá. Komu je co po nějakém Francisovi?
Myslíš si, že nevím, co pro tátu Francis udělal?
Že jsem o tom neslyšel snad už tisíckrát?
Šest ostrých. Já to chápu, do prdele.
To proto, že jsem tam nebyl já.
- Jinak bych to byl já. - Přesně tak.
Ty to víš, že jo?
Francis si myslí, že může s mým podělaným tátou jednat
beze mě…
Co to kurva bylo?
Já ti…
- Ticho! - No jo, promiň.
Bože.
Nechci ho vzbudit.
- Hledáš tohle? - Tak tady…
Víš, co se mi na tobě líbí?
Co?
Že míříš vysoko.
To si sakra piš, že mířím vysoko.
A teď už padej!
Druhým krokem je sešívání.
Pro některé je tato část tou vůbec nejpříjemnější.
Zkoumáte své poznatky.
Upozorním vás však, že je třeba se držet zajetých vzorců.
Mají své opodstatnění.
Nevěnujete se umění.
Ale řemeslu.
O šokující originalitě se můžeme pobavit později.
Teď jde pouze a jen…
o dovednosti.
Vaše vzory a osvědčené tvary
nejsou vašimi nepřáteli.
Jsou to vaši jediní přátelé.
Hajzlové zkurvený!
- Ticho! - Já je zabiju!
Schovejte se.
- O co jde? - Jsi tu sám?
Nestojím o potíže, pánové.
- Je tady ještě někdo? - Ne, pane.
Tak jo. Dozadu. Pohyb!
Jdeme.
To zvládneš.
Neboj se.
No tak, Angláne.
Do prdele!
Sundej mu ten kabát.
Kurva!
Do prdele.
Rychle, hodíme ho na stůl.
Pohyb.
Do hajzlu!
Kurva. Do prdele.
Kurva!
Popadni tu látku a přilož ji k tý ráně.
Kurva! To bolí!
To proto, že máš v břiše díru.
Víš ještě vůbec, proč ji tam máš?
Díru v břiše máš proto, že když jsi měl stisknout spoušť, zůstal jsi stát.
- Naser si! - To počká. Teď drž hubu.
Angláne, teď mě dobře poslouchej.
Venku běhá tisíc fízlů, který hledaj tohle.
A když to najdou, začnu střílet. Rozumíš?
A aby toho nebylo málo, hledá to ještě tisíc křiváků.
A jakmile to najdou, začnou střílet oni. Jasný?
- Přece není blbej! - Sklapni!
Chci to slyšet.
Tu aktovku hledá tisíc lidí.
Nejbezpečnější bude, když se k ní nedostane nikdo.
Šikula. Tlač na to.
Do hajzlu.
Voláš mýmu tátovi?
Hele, ty sráči!
Sráč jeden. Do prdele!
Šéfe, La Fontaineovi nás přepadli.
Čekala tam celá banda. Věděli, kdy se tam ukážeme.
Věděli, že to máme s sebou a kde jsme byli předtím.
Co jsem vám říkal o té kryse? Už mi věříte?
Ano. Ne, pořád to máme u sebe.
S Richiem jsme utekli do nejbližšího útočiště.
Do krejčovství. A Richie jednu koupil.
Míčky asi jen tak odpalovat nebude,
ale zvládne to.
Zvládne to.
Chcete sem i tak poslat doktora?
Můžeme se tam vydat.
Teď?
Všechny La Fontaineovic podniky? To je válka.
Tím pádem je tu den D.
- Co ti řekl? - Poslouchej, kamaráde.
Nikdo neví, kde je doktor.
Táta sem dorazí, ale nějakou chvíli to potrvá.
Jakou kurva chvíli? Dostaň mě domů.
- Táta říkal, ať počkáme. - Až to koupíš ty, klidně si čekej.
- Já padám. - Já už to přece koupil.
Šestkrát. Naser si!
Děláš pro mě a já ti říkám, abys mě vzal domů!
Dělám pro tvýho tátu a ten říkal, ať počkáme.
Sráči jeden…
Do hajzlu!
- Potřebuje doktora. - Nepovídej.
Kurva!
Pohyb!
Sráči jeden zkurvenej.
- Ztrácí moc krve. - Tak přitlač.
- Ta rána potřebuje zavřít. - Najednou seš doktor?
- Zažil jsem válku. - V tomhle věku?
Tu první.
Ukaž mi to.
Ta kulka prolítla skrz.
Taky jsem zažil válku, je ne tu zámořskou.
Musíme zastavit to krvácení. Potřebuje do nemocnice.
- Zašij ho. - Cože?
Jehla s nití se ti tady někde válet musí.
- Ne tenhle druh. - Zašij ho.
Nemůžu. Neumím to. Sešívat kůži není to samé jako…
Zašij ho.
Jestliže krvácí vnitřně…
Do prdele!
Kurva.
- Co tam kurva dělá? - Dává tě do pucu. Nehýbej se.
Tak to ani hovno. Ne.
Měli bychom… Musíme…
- Ale rychle. - …vymyslet něco jinýho.
Mně vlastně nic není.
- Podržte ho. - Ne.
Jestli uteču, můžete běžet za mnou, chytit mě a zabít mě až pak.
Ať se ti neklepou pracky.
Vypadněte ode mě. Oba dva.
Tak jo, do toho.
Držte mi ho takhle.
A poslední.
Do prdele!
Kurva!
Podejte mi pinzetu.
Nůžky.
Přestřihnout.
Otočte ho.
Opatrně.
To je ono.
Nůžky.
Teď už to přežije.
- Počkej tu s Richiem na šéfa. - Vy odcházíte?
Zase se vrátím.
Vezměte s sebou Richieho.
Lepší bude, když zůstane tady.
Tak si s sebou vezměte alespoň tu věc.
Venku je moc ranařů.
Jste mí věrní zákazníci. Jsem na vás závislý.
Ani jedinkrát se nestalo, že bych se pletl do vašich věcí.
Nesoudím vás. Jen nechci být součástí čehokoliv, co už děláte.
Angláne, ty moc dobře víš, co přesně děláme.
Ne, pane. Já nevím vůbec nic.
Netuším, co to máte,
ani proč to všichni ti pánové hledají,
a když za mnou přijdou,
nebudu schopný utišit jejich podezření.
Jsem vám k ničemu. Jsem přítěž.
Chci si tu žít hezky o samotě.
Ty už nejsi o samotě, Angláne.
Ať se ti to líbí, nebo ne,
teď už jsi součástí rodiny.
Tohle je kazeta ze štěnice.
- Prosím, ne. - Udělátko, se kterým přišli federálové.
Nahrává zvuk jako magnetofon.
Akorát se dá schovat, protože je to velký asi jako…
Vždyť víš.
Hooverovic chlapci tuhle štěnici nasadili do jednoho z našich podniků.
Akorát nevědí, že máme kamarády na vysokých místech.
Kamarády, který nám dokážou zajistit třeba kopii tý nahrávky.
Než jsem si ji poslechl, vlítla na nás La Fontaineovic tlupa.
Jdeme po nich a s tou kazetou budou vědět, jak nám to vrátit.
Chce ji úplně každej.
Tak ji zahoďte.
Někdo se nás snaží vyzradit La Fontaineovým. A někdo…
pomohl federálům nasadit na nás štěnici.
Když si ji poslechneme, zjistíme, kam ji nastražili.
A bude.
Jestli najdu stroj, kterej mi to přehraje,
nedožije se ta krysa rána.
Váš přítel pan Boyle tu bude za tři hodiny.
Sahat na to můžu jen já a šéf.
- Když přijde policie? - Zbav se jich.
- A ti druzí pánové? - Zbav se jich.
Protože jestli se vrátím
a nebude tam ležet ta kazeta…
Vítej v rodině.
Pane Richie.
Jak vám je?
Naser si. Jak si myslíš, že mi asi je?
Bídně.
Poslyš…
Chci ti poděkovat.
Zachránil jsi mi život, takže…
- Toho si nejsem vědom. - Ale ne.
Přišli jsme nevhod.
Podržel jsi nás.
Vodu?
Jasně.
Kde je Francis?
Prý si potřeboval nějak pustit tu vaši nahrávku.
Chceš říct, že odešel?
Že se z té nahrávky prý dozví,
kdo je ta vaše krysa. Tak vy jim říkáte, že?
Krysy?
To že ti řekl Francis?
Já jen že nemá ve zvyku se vybavovat.
Zní to jako opravdu dlouhá noc.
- Pro nás všechny. - Jo.
- Opatrně s tím. - Jasně.
Kdo by tohle vaší rodině provedl?
Po tom všem, co váš otec pro tuto čtvrť udělal.
Můj táta je celá tahle čtvrť.
To ano.
Když jsem se vydal do Chicaga,
byly mým jediným majetkem nůžky.
Věděl jste, že váš otec byl mým prvním zákazníkem?
Úplně prvním.
Jo, to si pamatuju.
- Vážně? - Jo.
Táta byl nadšenej…
Jednou přišel domů se slovy: „Ve městě je novej krejčí.“
Vážně? - Jo. „Přímo z Anglie.“
Bylo to velice vřelé přivítání.
- Jo. - Vážím si toho.
- Táta má rád fajnový věci. - Ano. Má dobrý vkus.
Víš, že mě naučil vázat kravatu, když mi byly čtyři?
Vážně? Čtyři?
Jak on to vždycky říkal?
„Dobře uvázaná kravata znamená první vážný krok do života.“ Takovýhle kecy.
- Z knihy citátů. - Ujetý, co?
Ne, to je citát.
Oscar Wilde.
Toho neznám.
Možná proto tě má rád. Taky rád cituje známý maníky.
Kdo myslíte, že to je?
- Co tím myslíš? - Ten Jidáš, který zradil vaši rodinu.
Těžko říct.
Vsadím se,
že tak chytrý mladík, jako jste vy, musí mít svá podezření.
Možná někdo, kdo je blízký rodině, ale není její součástí?
Musím vám něco říct, pane Richie.
Fajn.
Cítím se strašně.
Nikdy by mě nenapadlo, že se to může takto zvrtnout.
Že by někdo přišel k úhoně,
a už vůbec ne vy anebo…
nedej bože váš otec.
Ale…
O čem to kurva mluvíš, Angláne?
Já…
Musím…
Musím vám říct…
Tak už to vyklop.
Ta krysa jsem já.
Prodávám informace vašim nepřátelům.
A umožnil jsem Federálnímu úřadu pro vyšetřování…
nasadit tu štěnici…
tady.
Ty krávo, málem jsi mě dostal! Skoro jsem ti to sežral!
Málem jsem tě voddělal.
Já to cítil.
Rozesmál jsem vás.
Žertovat o těchhle věcech…
Je to nejlepší lék. To přeci víte.
Dokážeš si to představit? Ty…
a krysa?
Tak počkat.
Co tím myslíte?
Co bych tím asi myslel? Ty bys ta krysa být nemohl.
To mi tedy věřte, že mohl.
- Ani za mák. - Proč ne?
- Proč? Vždyť se na sebe podívejte. - Co mám vidět?
Jste přece jen podělanej krejčí.
Nejsem krejčí, ale střihač.
Tak pardon.
Krejčí přišívá knoflíky a lemuje kalhoty.
Každý, kdo má jehlu, nit a čtvrt hodiny nazbyt, může být krejčím.
Střihačem jsem se učil několik desítek let.
Stříhal jsem i na Row.
- Co je kurva Row? - Savile Row.
To je kde? Na North Addison?
V Londýně.
Čtvrt míle, na které ti nejlepší řemeslníci na světě
pěstují své řemeslo.
Několik let jsem tam působil jako učeň, než mi dovolili,
abych si otevřel vlastní dílnu.
- Tak proč jsi tady? - Kvůli válce.
- Vybombardovali tě skopčáci? - Něco horšího. Modré džíny.
Po válce zavládla v Anglii chudoba.
Málokdo si mohl dovolit kvalitní věci,
takže ty modré džíny musel mít úplně každý.
Časy se mění, kamaráde. Modrý džíny přišly do módy.
Ten váš James Dean se nechá jednou vyfotit a ty modré džíny ovládnou módu.
Brzy se nechá vyfotit znovu a džíny vystřídá něco jiného.
Tyto módní výstřelky mají svou životnost.
Věci, které vyrábím já,
jako je třeba váš oblek, jsou nadčasové.
Myslel sis, že si pár pozérů nebude moct dovolit fajnový věci,
a tak jsi přesídlil do Chicaga?
Pane jo. Ty snad miluješ zdejší hot dogy.
Usadil jsem se na místě, které nezatěžuje…
trpká minulost.
A ty hot dogy jsou bezpochyby výtečné.
Snad je bratranec v pořádku.
Bratranec?
- Jak mu je? - Probral se.
Ale…
Francis není žádnej můj bratranec.
Není?
Ale co? Co je s ním?
No tak, vyklop to.
Když táta na ulici vidí zubožený psisko, který má aspoň ostrý zuby,
přizve ho domů na večeři.
Ztratil hodně krve.
Nejspíš bude trochu zmatený.
Kam přesně že měl Francis namířeno?
Snad si nemyslíte, že s tím má něco společného?
Nepřísluší mi hanobit pana Richieho, ale neustále…
mluví o té kryse, kterou jste zmínil.
Co s tou krysou?
Říkal mi, že se tu krysu snažil najít.
Proč by se stavěl do čela jejího hledání, kdyby jí byl on sám?
Tohle všechno ti řekl, ale neřekl ti, kam má namířeno?
Řekl mi: „Vím, kdo je ta krysa.“
„Francis si myslí, že mě bude vodit za nos.“
- Jako já? - No…
Neustále si hraje s tou vaší aktovkou.
- Co s ní udělal? - Nic.
Nechal ji tam ležet. Kdybych tou krysou byl já,
a že se vás o tom snažím mermomocí přesvědčit…
Hodil bych tu věc rovnou do krbu.
Od vašeho kamaráda Francise se nemáte čeho bát.
Je součástí rodiny.
Tedy téměř.
Nespustil jsem z něj oči…
až doteď.
Angláne.
Běž otevřít.
Richie.
Jak se cítíš?
Naprosto fanfárově. Co ty?
Já to do břicha nekoupil, takže to ujde.
To je klika, co? Všude kolem nás lítaly kulky,
ale La Fontaineovic hoši tě ani neškrábli.
To nebyla klika, Richie…
Ale dovednosti.
Asi jsem byl moc pomalej.
Kdes byl?
Vyřídit pár telefonátů. V hudebninách nám dlužili laskavost.
Prý mají stroj, kterej tu pásku přehraje. Zrovna tam s ní půjdu.
- Takže si ji chceš vzít ty? - Jasně. A hned.
- Co kdybych šel s tebou? - Ne. Takhle ven nemůžeš.
Takže odsud s tou páskou chceš odejít sám? Je to tak?
Přesně tak.
Něco ti řeknu.
Počkej, až sem přijde táta. Poslechneme si ji hezky pohromadě.
- Na to není čas. - Kam ten spěch?
Každou sekundu, co je ta krysa naživu, jen ohrožuje tvýho tátu.
Pánové.
Jak znám vašeho otce, pane Richie,
jistě by vám teď oběma řekl, abyste se zhluboka nadechli.
Tak počkat,
jak jste to řekl?
Můj otec.
Můj otec, Francisi.
Mýmu otci hrozí nebezpečí. Ne tvýmu.
Mám ho rád, jak kdyby byl můj vlastní, a chci mu pomoct.
Neprodával náhodou tvůj táta
posraný rajčata na State Street,
než umřel na to, že celej svůj život pro nikoho nic neznamenal?
Třeba s tátou žádnou tvoji pomoc nepotřebujeme.
Napadlo tě to někdy?
Tu nahrávku budu potřebovat.
Tak si ji zkus vzít.
Dneska ne. Dej ji sem.
Vážně, Francisi, kam ten… spěch?
Táta sem dorazí každou chvíli.
Ledaže bys nechtěl, aby tu nahrávku táta slyšel.
Co tím chceš říct?
Proč nechceš, aby tu nahrávku táta slyšel, Francisi?
Koukej ji sem navalit.
A pak že já jsem moc pomalej.
Richie.
Richie, pro dobro tebe i tvýho táty
si tu pásku teď vezmu a půjdu pryč.
Sáhni na mě…
…a zlomím ti pracku. Rozumíš?
Ty seš fakt kretén, víš to?
- Myslíš si, jakej seš chytrák. - Opatrně.
- Že všechny přechytračíš. - Opatrně, pane.
Ty zmrde jeden…
Kde je ta nahrávka?
Ty ses snad zbláznil, že na mě míříš.
Pánové.
Přestaň si se mnou hrát. Kam jsi ji dal?
- Cos měl v plánu? - Schovals ji, abych se ti tady přiznal?
To by byla ta nejhloupější věc, cos dneska udělal.
Chtěls bejt vždycky něco víc.
Na prodávání rajčat by tě přece neužilo.
Nechceš pro tátu dělat. Ty ho chceš vyměnit.
- Tomu chlapovi dlužím všechno. - Víš co?
Dokud jsme tu já a on, nikdy jedničkou nebudeš.
Těchto rozepří není třeba.
Svině úlisná, měl jsem tě přečtenýho od samýho začátku.
Hned první vteřinu, co jsem tě viděl, jsem si řekl:
„Co je tohle…
kurva za svini?
K rodině nepatří.“
Já koupil šest ostrých, abych zachránil tvýho tátu, když tam ta „rodina“ nebyla.
Naser si!
- Týhle bandě velím já. - Velí jí tvůj táta
a já půlku každýho dne uklízím tvůj svinčík.
Chceš vidět, jak napáchám svinčík?
Do háje, Richie. Proč jsi mě k tomu donutil?
Teď už slyšíš poslední slova.
Snad na ně v pekle budeš vzpomínat.
Neumřels proto, že seš blbej, namyšlenej
nebo pomalej.
Ale proto, že seš slaboch.
Vy jste ho zabil.
Ty seš fakt všímavej chlap, co?
Kam Richie zašil tu nahrávku?
To netuším.
Třeba dokážete vysvětlit, co se tu stalo.
Bohovi všemohoucímu?
- Ne, panu Boyleovi. - V tom je rozdíl?
Musel ji tady někde schovat.
Přivedl jste ho sem zraněného. Třeba jen podlehl té ráně.
Chybí mu půlka palice. Po telefonu jsem tátovi říkal, že to zvládne.
Když se člověk dopustí chyby,
jsem zastáncem toho, že je nejlepší se ke všemu přiznat.
Já šéfovi neudělal krátký nohavice. Prostřelil jsem jeho synovi hlavu.
Do hajzlu.
- To je jeho cadillac. - Vysvětlíme mu…
- Otevři tu truhlu. - Cože?
Otevři ji a popadni ho za ruce.
Co s ním uděláte?
Čapni ho, nebo budu schovávat dvě těla.
Běž otevřít.
Pokus se ho co nejvíc zdržet.
Musím tady uklidit.
Já o lhaní nic nevím.
Ani lstech.
Neumíš říct jednu věc a myslet přitom jinou?
Já myslel, že seš Anglán.
Ani nevíš, jak rád tě vidím.
- Jsi celej? - Ano.
Nezapomenu na to, cos udělal pro moji bandu.
- Moji rodinu. - Jsem vám k službám, pane.
- Kde jsou hoši? - Vy jste také v jednom kuse, pane?
Není moje.
Měli jsme nějaké vyřizování.
Kde jsou ti hoši?
Šéfe.
Jste celej?
Ty sis musel projít peklem.
Nic, co bych už nezažil.
Nejdřív zachráníš život mně a pak mému synovi.
Jednou ti to budu muset nějak oplatit.
Byl jste za La Fontaineovou?
Poslal jsem tam pár chlapů, který jim zatopěj.
Do herny U Zelenýho draka?
Žádná herna U Zelenýho draka už není.
Teď si tam můžou třeba opékat buřty.
Chicagský hadice už to tam kropěj vodou.
- Aspoň že mají napilno. - Kde je Richie?
Já myslel, že je s váma.
- Proč by byl se mnou? - No…
Šel vás hledat.
Hledat? Proč?
Znáte Richieho.
Tys odsud synka nechal odejít s olovem v břiše?
Nechal? Richie si přece dělá, co se mu zlíbí, ne?
- Proto ho máš chránit. - Byl na tom dobře.
Tady Anglán ho dal do pucu.
Řekni šéfovi, cos udělal.
Dělal jsem, co jsem mohl.
To odsud Richie prostě jen tak odkráčel?
No… postavil se na obě nohy a odešel.
Popadni tu pásku a půjdeme ho najít.
Tu si vzal Richie.
Asi jsem tě přeslechl.
Říkal, že s ní půjde za váma. A mně řekl, ať počkám tady.
To tě nenapadlo jít s ním?
Vždyť je to Richie, šéfe…
Váš kluk má potřebu si něco dokázat a já si myslel,
že nejlepší bude, když zůstanu tady, kdybyste se tu náhodou objevil.
To sis myslel špatně.
Kam přesně šel?
Itinerář jsem od něj vážně nedostal.
Telefon?
Tady Roy. Je tam Richie?
Tak se běž podívat. A hned.
Vážně? Celou noc se tam neukázal?
Zeptej se kamarádů z North Side. Já počkám.
Do háje.
Dobře. Jsem u krejčího. Chci, abys mi sem volal…
co 15 minut s novýma zprávama.
Rozumíš? Každou čtvrthodinu.
- Všecko dobrý, šéfe? - Dobrý není vůbec nic.
Ztratil se mi kluk i páska
a venku běhá víc chlupatejch
než na podělaný policejní přehlídce.
- Tak ho půjdeme hledat. - A kam?
Všude.
Ani já jsem nejsem veselej z toho, že tam běhá, a…
Tady Anglán už udělal dost. Měli… Měli bysme ho pustit domů.
Tak jo.
Ale jen ty.
Jestli se Richie někde u nás objeví, zavolaj sem, takže tady zůstanu.
Šéfe, když půjdu sám…
Máš s tím problém, Francisi?
Ne. Vůbec ne.
Zůstaňte tady a já půjdu najít Richieho.
Francisi.
Přiveď mi toho mýho kluka.
Čeká nás dlouhá noc.
Tak už to bývá, pane.
Před několika lety do mojí dílny přišel zákazník s oblekem,
který jsem nešil já.
Řekl mi, že je mu to sako moc velké.
A bylo.
Řekl jsem, že je problém v ramenou.
Ale zákazník na to, že se mu v ramenou líbí.
Problém že je v rukávech.
A tak se dohadujeme.
Nakonec zákazník řekne:
„Jsou to moje peníze. Říkám vám, ať zkrátíte ty rukávy.“
A co udělám?
Řeknu: „Ano, pane.“ A pak upravím ramena.
Zákazník se vrátí a sako si vyzkouší.
„Jako ulité!“ řekne mi. „Přesně takhle jsem si to přál!“
Tohle všechno ses naučil na Row?
Ano, pane.
Tyhle máš taky z Row?
Omlouvám se.
S těmito nůžkami jsem se vyučil.
Provedl jsem s nimi svůj každičký střih.
Jsou to jediné, co jsem si s sebou do Chicaga vzal.
Prosím.
- Ale ne. - Prosím.
Proč jsi vlastně opustil Anglii?
Byla pod útokem.
- Nacistů? - Něčeho horšího.
Říká se jim modré džíny.
Vím, jaké to je, když se to snažíš někam dotáhnout.
Ano.
Se svými věrnými nástroji.
Pro příklad…
S touhle věcí já zabíjím lidi.
Už ani nevím, kolik jich bylo.
Rozumím.
Ty máš svoje nástroje a já zase svoje. Tu máš.
Podívej se.
Jednou jsem četl o tom,
že to, co dělí lidi od opic, jsou nástroje.
Ty tomu věříš? Evoluci a tak?
Já ti nevím.
Vím akorát, že člověk má možnost si vybrat,
jak svoje nástroje použije.
Buď může ničit, anebo tvořit. Určitě si myslíš, že já ničím, ale…
S tímhle jsem si vybudoval loajálnost.
Svoji bandu. Celou čtvrť.
A ty, co jsem musel zabít…
Když střiháš kalhoty, taky musíš obětovat pár kusů látky.
Už jsi slyšel o Outfitu?
Přeci jen šiju oblečení, takže…
Nemyslím outfit jako outfit. Ale organizaci.
Jako Rotary Club?
- Al Caponeho možná znáš. - O něm jsem slyšel.
- Ten to celý začal. - Rotary Club?
Outfit.
Al Capone je mrtvý, nebo ne?
Po jeho smrti
se jeho organizace rozrostla. Stala se z ní síť.
Každá ostřílenější skupina…
od Santa Monicy až po Coney Island,
Italové na východě, Židi na západě,
Poláci v St. Louis…
Sem tam i pár Irů z Killarney.
OSN podsvětí.
Když ti někdo začne dělat problémy, Outfit tě podrží.
Je to jako razítko.
- „Dorazili jste.“ - A vy jste dorazili?
Skoro. Posílají nám zprávy s tím, že se jim líbí náš styl.
Zvažují naše přijetí…
Když dokončíme, co jsme začali.
A co jste začali?
Posíláme La Fontaineovic lidi pod drn.
Nejsou to žádný budovatelé.
Ta rodina obírá lidi v loterii už desítky let.
Jejich čtvrť, jejich pravidla.
Nikdo neměl koule na to vlézt na jejich píseček, dokud jsem nepřišel já.
Ta nahrávka, kterou všichni…
hledají… Francis říkal, že…
nějací vaši přátelé seshora vám zajistili její kopii.
- Ti přátelé jsou Outfit? - Jo. Musíš pochopit,
že když se ta nahrávka dostane do špatných rukou,
celý se to na nás sesype.
Pane Boyle, proč mi tohle všechno říkáte?
Támhleto je Richieho kabát.
Vážně?
Jo.
Tím pádem musel odejít bez něj.
V prosinci?
- Měl poměrně naspěch. - Že by v zimě v Chicagu
šel ven bez kabátu?
Ty přede mnou něco tajíš.
A já se ti snažím vysvětlit,
že i když na to nepřijdu já, přijde na to Outfit.
Jestli se tomu chceš vyhnout,
musíš mi říct, co se tady dneska v noci stalo.
A hned.
Pane Boyle…
Říkám vám pravdu.
Monku!
Kdo jde v prosinci v Chicagu ven bez kabátu?
Já na hádanky moc nejsem.
Kde je sakra můj syn, Angláne?
Máš pět vteřin na to,
abys mi řekl, co se stalo.
Pět, čtyři…
- Tři… - Donutil mě slíbit, že to nikomu neřeknu.
Kdo tě k tomu donutil?
Řekl, že mě zabije, když vám to řeknu.
Kdo?
Francis.
Pane Boyle, s Richiem to bylo tak, že…
Že Francis zastřelil…
Koukám, že máte narváno.
Mable…
Máme pár otázek na Richieho…
A já znám někoho, kdo by mohl mít odpovědi.
Francisi, Anglán mi chtěl zrovna říct, co se Richiemu stalo.
Prý jsi někoho zastřelil.
Vážně?
Na ni se nedívej. Dívej se na mě.
Když mi řekneš pravdu, nikdo se tě ani nedotkne.
Chrání tě jak on, tak tenhle.
Vyhneš se všem živlům.
Ale musíš mi říct pravdu.
Co udělal Francis?
Francis zastřelil…
…čtyři La Fontaineovic muže,
ještě večer.
Ale Richie…
nezastřelil jediného.
Přišel si zahanben.
Zostuzen.
Řekl, že musí jít…
a někoho zabít.
- Koho? - La Fontaineovou.
Donutil nás slíbit, že vám to neřekneme.
Věděl, že to bude nebezpečné.
Nejspíš nechtěl, abyste ho zastavil.
Něco jsi Richiemu slíbil.
- My oba. - To je pravda.
Omlouvám se, pane Boyle.
Takže…
Richie je teď kde?
- Ty jsi ta recepční? - Ano.
Po tom, co Richie odešel zabít La Fontaineovou,
se podle mě zastavil u ní.
Tak to ne.
Proč by chodil k recepční?
Je to Richieho holka.
- Nejsem jeho holka. - Kecy.
- Vážně. - Nejsi?
Ale je.
Richie se rád chlubí.
Pane Boyle,
já o dnešní noci vím jen to, že mi ve dvě ráno tenhle…
neohrabanec zaklepal na dveře, řekl, že mám jít s ním, a když jsem odmítla…
Když jsem k ní přišel,
- byla na koberci skvrna od krve. - Cože?
To není pravda. To je lež.
Přestaň!
Pojď sem.
Bydlíš blízko?
O pár domů dál. Na tomhle bloku jsem vyrůstala.
- Jak se jmenuješ? - Mable.
Seanová.
Do háje. Tvůj táta byl Ryan Sean.
Aspoň se to říká.
Kdysi pro mě něco dělal.
Tvůj táta byl kus chlapa.
Já ani nevím. Moc s námi nebyl.
Bylo mi líto…
toho, co se mu stalo.
Děkuju vám. Čtvrť dokáže být zvláštní.
Někomu se stane něco špatného, všechny to mrzí, ale…
Nikdo nic neviděl.
Už je to dávno.
A v týhle branži…
se špatný věci občas dějou.
Mable Seanová, kde je můj syn?
Jak jsem řekla. Nemám nejmenší zdání.
Monku, přines mi ten kabát.
Pane Boyle, dovolíte?
- Poznáváš ten kabát? - Jo, patří Richiemu.
Kdyby se odsud Richie odporoučel uprostřed prosince
a s olovem v břiše,
měl by v plánu, i když všichni víme, že na to plánování moc není,
si nejspíš někde poblíž udělat zastávku.
Třeba jen přeběhl o pár domů dál k ní.
A pak že nejseš na hádanky.
Kdys mýho syna viděla naposledy?
Tady. Ještě večer.
Šéfe, nějaká krysa na nás donáší, že jo?
- Jo. - Co když je ta krysa holka?
Mohla něco zaslechnout od Richieho.
Když leželi v pelechu.
Jestli se objevil u ní s tou věcí,
která na ni ukáže prstem… Jen vám to říkám.
Nevíme, komu donášela ani jestli tam byl, když tam dorazil Richie.
Nemusím bejt detektiv, abych si to poskládal.
Pane Boyle.
Já Mable znám.
Znám ji už několik let.
Vsadil bych vlastní život na to, že s tím nemá nic společného.
Já tu sázku přijmu.
Donutíme slečnu mluvit.
Do hajzlu.
- Ne. - Co to sakra…
- Ne! - Kde je Richie?
Já nevím.
Richie měl o tobě pravdu. Ty nejsi chlap.
Tak jste si přece jen povídali.
Kliď se, Angláne. Do tohohle ti nic není.
Dobře, dobře…
Francisi, odveď ji dozadu.
Běž!
Pane Boyle, prosím.
Mrzí mě to. Vážně.
Usaď ji.
Uklidíme si po sobě.
Říkám vám pravdu.
Richieho jsem naposledy viděla tady v dílně. Zrovna jsem zavírala.
Hele!
Kam si jako myslíš, že jdeš?
Nikdo odsud neodejde, dokud nenajdeme synka.
Pane Boyle, já…
Já nemohu. Omlouvám se.
- Můžu tě rovnou oddělat. - Uklidni se.
Vím, že musíte udělat všechno pro to, abyste svého syna našel.
- Chápu, jak se cítíte. - Tak ty chápeš, jak se cítím?
Měl jsem dceru.
Nepřestěhoval jsem se do Chicaga kvůli…
…modrým džínům.
V mé dílně vypukl požár.
Zpočátku jsem si toho vůbec…
nevšiml, jak moc jsem měl práce.
Chytly látky a všechno…
tak rychle shořelo.
Moje žena s mojí holčičkou bydlely nahoře.
Slyšel jsem je.
Ty nůžky jsem dostal od své ženy.
Teď už mi snad rozumíte.
Šéfe, tohle poslouchat nemu…
Ticho.
Pane Boyle…
Můžete ublížit mladé Mable, mně,
kohokoliv z nás můžete zabít lousknutím prstu…
Ale svého kluka tím nenajdete.
I kdybyste se snažil sebevíc.
Běž to vzít.
Haló?
Vážně? Měli jsme obrovský strach!
Dvacet minut? Úžasné.
Jistě, samozřejmě.
Dobrá.
Děkuji vám.
Kdo to byl?
Richie!
Prý se schovává před La Fontaineovými, ale má s sebou tu nahrávku
a máte ho jet vyzvednout. Na rohu 31.
a Halstedské ulice. Za 20 minut.
Než jsem se ho stihl zeptat na podrobnosti,
položil to.
Jedeme.
Stavíme se doma
a vezmeme s sebou, koho tam najdeme.
Nechcete s tím ještě počkat?
Můj syn čeká.
Na co chceš sakra čekat?
Pohyb.
Šéfe?
Nemám tady radši počkat a dohlídnout na ně?
Potřebuju veškerou palebnou sílu.
Vážně chcete Richieho život
svěřit naději, že už se dneska nic dalšího nezvrtne?
Kdyby sem teď na nás vlítl samotnej ďábel,
vůbec bych se nedivil.
Dobře.
Jeden nikdy neví.
Postarej se, aby neutekli.
Nechceš mi říct, s kýms to kurva mluvil?
To byl muž od pana Boylea s tím, že se mu Richie ještě neozval.
Počkejte…
Buď ji teď zabiju a celý to hodíme na její mrtvolu,
nebo vás zabiju oba a udělám to celý sám.
Je to na tobě.
- Potřebujete její pomoc. - S čím by mi jako měla pomáhat?
Roy Boyle se právě chystá vkročit do pasti.
- Kdo ho přepadne? - La Fontaineovi.
A jak přesně se dozvědí, kde ho maj přepadnout?
Protože jim to Mable řekne.
- Já? - Ano, vy.
- Proč já? - Protože jste ta krysa.
Spíte s Richiem Boylem.
Slyšela jste ho mluvit o tátově…
stupňující se válce s La Fontaineovými
a využila příležitosti.
Prodávala jste informace La Fontaineové, abyste mohla konečně
odjet ze Chicaga.
Ale Francis…
Francis je paranoidní.
Myslela jste si, že by vás dřív nebo později odhalil.
Takže jste FBI pomohla nastražit štěnici.
Kdyby FBI dopadla Boyleovu bandu, vyvázla byste s čistým štítem.
Na jednu věc jste však zapomněla.
Na Outfit.
Ti o té štěnici Boyleovým řekli.
A Richie to řekl vám. Co jste mohla dělat?
Říct to La Fontaineové.
A doufat, že se všichni navzájem pozabíjí,
než na vás přijdou.
Vy máte svoje kšefty, já zase svoje.
Ta posraná krysa seš ty?
Celý život se dívám na to, jak tuhle čtvrť vysáváte jako pijavice.
Nemůžu se dočkat,
až si budu sedět v pařížské kavárně
a číst o vašem pohřbu.
- Tys tu pásku ukradla? - Ne, to jsem byl já.
Věděl jste, co dělám, a ještě ke všemu jste mi pomohl.
- Ano. - Naserte si. Já se o sebe postarám sama.
Jestli La Fontaineovým nezavolá během…
asi tak dvou minut, Roy Boyle se vrátí
s tím, že se mu syna nepodařilo najít.
Nakonec tu Richieho objeví
a pak nás všechny zabije.
Nebo…
Mable řekne La Fontaineovým, kde ho mají přepadnout,
a prodá jim tu pásku.
Povězte.
Když Roy Boyle a všichni jeho kápové dnes v noci zemřou,
kdo převezme vládu nad jeho organizací?
Já za něj koupil šest ostrých.
A kolik jich koupil on za vás?
Jen díky němu jsem dneska tím, kým jsem.
A dnes nastal den, kdy už ho nepotřebujete.
Myslíš si, že jen tak podrazím Roye Boylea?
Jen tak určitě ne.
Možností A je, že všichni zemřeme.
A možností B,
že převezmete Boyleovu organizaci.
Padej k telefonu.
Já tady nejsem.
„Stetson“.
Ano.
La Fontaineová chce uzavřít obchod. Pásku za hotovost. Za hodinu.
Tak ty umíš francouzsky?
Francisi,
ty o mně nevíš spoustu věcí…
Cože se teda stalo tomu Richiemu?
To je La Fontaineová. Schovám se dozadu.
Jakmile uvidíš prachy, dáš mi signál. „Částka sedí.“
A pak…
To je pěkně debilní nápad.
Když mi nedáš signál, vlítnu sem bezhlavě.
Až La Fontaineová zařve,
nebudu jen vést naši bandu, ale povedu ji do Outfitu.
Aspoň tohle si Roy zaslouží.
Zabije i nás.
Pracujete v noci?
Jsme tu po domluvě.
To je pan Burling.
Netušila jsem, že je tu tak nóbl krejčí.
Děkuji vám.
Umíte šít i dámské oblečení?
Ani přinejmenším.
Já bych si možná poradila.
Určitě za sebou máte perný večer.
Riziko povolání, madam.
Kdo z vás má mou nahrávku?
Nejdřív peníze.
Prosím.
- To vypadá… - Madam La Fontaineová,
vy se nás snažíte okrást? Kde jsou ty peníze?
Žádnou nahrávku neuvidíte, dokud nám neukážete peníze.
Nejdřív nahrávku. Jak mám vědět, co na ní je? Musím ji slyšet.
Nejspíš nám budete muset věřit.
Anebo si budeme muset věřit navzájem.
Tak jo.
Uzavřeme dohodu.
Dáte mi ty prachy a já odsud odejdu.
A zabít se budeme moct až někdy příště.
Víte, z čeho zuřím?
V tomhle městě mám loterii pod palcem celý svůj život.
A nikdo nic neřekl.
Poldové, veksláci… Nikdo si toho ani nevšiml.
Až do chvíle, kdy jsme začali točit opravdový prachy.
Mon Dieu, jak já tohle město nesnáším.
Lidi jako já a náš anglický kamarád sem už od samého začátku
přijíždí, aby si tu udělali jméno.
A jakmile se o nás začne mluvit,
ukážete se vy neschopní connards
s ulízanými vlasy
a naleštěnými botkami
a všechno nám vyrvete z rukou.
Jako rozmazlené dítě,
které by radši rozbilo své hračky, než aby je někomu půjčilo.
Takže se přiznám
k…
jistému uspokojení
na 31. a Halstedské ulici,
když jsem Royi Boyleovi přiložila pistoli k hlavě
a dívala se na to, jak mi umírá u nohou.
Litoval, že mě vůbec kdy poznal.
Madam,
tohoto muže se nemusíte obávat.
A to proč?
Protože jsem mu dnes večer
vyndal všechny kulky z revolveru.
Schovávají se tu ještě nějací vrazi?
Pouze vy.
Krejčí.
Vždy naslouchá, nikdy nemluví.
Ale nikoho nenapadne se zeptat: „Co se mu asi tak honí hlavou?“
Já nejsem krejčí, madam.
Ale střihač.
Oni na nás přijdou.
Všichni Boyleovi jsou mrtví.
Tak Outfit.
Proč by nás hledal Outfit?
Protože jsme vzali pásku, kterou všichni hle…
Pro laické oko se oblek skládá z dvou částí…
Ta páska…
Ze saka a kalhot.
Nic na ní není.
Avšak tyto dvě zdánlivě pevné části
se skládají ze čtyř různých látek.
Outfit o Royi Boyleovi nikdy neslyšel.
Ty zprávy neposílali oni.
Ale vy.
Plánoval jste to celé měsíce.
Všechno, k čemu došlo…
Nastražil jste to vy.
Na tomhle
je všechno, co se tu dnes večer událo.
Všechny zbylé Boyleovy lidi tím usvědčí z hromady zločinů
a madam La Fontaineovou z vraždy Roye Boylea.
Budete tak hodná a donesete to na poštu svému známému z FBI?
Až se vydáte…
Možná bude bezpečnější, když o tom nebudu vědět.
Ale ať to místo stojí za to.
Co bude s vámi?
Já už jednou nanovo začínal. Podruhé to bude snazší.
- Pojeďte se mnou. - To ne.
Myslím to vážně.
Ukážete mi všechno, co už jste viděl.
Nestrávíte svá nejlepší léta tím, že se budete starat o má poslední.
Já bych se o sebe normálně postarala.
Ano. Jak vás znám,
jsem si jistý, že byste všem těm vrahům zajistila pohřeb.
Ale… to už byste si sama na jednu z nich nemohla jen hrát,
nemám pravdu?
Kéž bych ji byla znala.
Vaši opravdovou…
však víte.
Líbila byste se jí.
Dokončovací práce jsou pro mě tím nejtěžším.
Ne snad proto, že by tyto závěrečné kroky vyžadovaly zvláštní dovednosti…
Přišít pár knoflíků, uzavřít pár hran…
Protože pokud jste odvedli svou práci,
veškeré řemeslo již bylo vykonáno.
Dokončovací práce jsou zkrátka nevyhnutelné.
Právě u dokončovacích prací se musíte smířit
s představou, že dokonalost je nezbytným cílem…
A to přesně proto,
že je nedosažitelná.
Pokud neusilujete o dokonalost, nic velkého po vás nezůstane.
Dosáhnout dokonalosti je však nemožné.
Ne.
Stůj!
Nakonec se tedy musíte smířit…
s prohrou.
Kdysi jsem býval jako vy.
Opravdu.
Živil jsem se zbraní.
Nožem.
Občas…
i holýma rukama.
Měl jsem…
Měl jsem dar, jak mi říkali.
Ale nebylo to kouzlo.
Ale práce.
Jednou po mně chtěli, abych udělal něco, čeho jsem nebyl schopný.
Tak jsem utekl. A schoval jsem se na Row.
Vyučil jsem se řemeslu a poznal svou ženu.
Veru.
Zamiloval jsem se.
Měli jsme malou Lily a já se zamiloval znovu.
Ale oni mě našli.
Našli mě.
Podpálili mi dílnu.
Můj domov.
Můj život.
Vydal jsem se sem, abych před tím násilím unikl.
Unikl sám před sebou.
A koho tu první den nepotkám?
Nejspíš jsem se navlékl do těchto šatů, abych sám sebe přesvědčil,
že jsem slušný.
Tak moc chci být dobrým člověkem…
Není to dokonalé.
S tím už se musíte smířit.
Jak?
Inu…
sednete si ke stolu, rozložíte si nástroje…
…a začnete znovu.
Titulky: Vít Jakeš