Nocoj jo boš zasnubil? –Ja. Imaš kak nasvet?
Nekaj velikega naredi. Jaz sem to delal ves čas.
Nikoli ni storil česa takega. To mu sploh ni podobno.
40.000. Da kdo 45?
Pravzaprav je njegova snubitev bila njegovo edino presenečenje.
Hodila sva vsa štiri leta njenega študija. Čakal me je magisterij iz arhitekture,
zato sem moral ostati v Chicagu.
Nepričakovano sem dobila neverjetno ponudbo galerije iz LA–ja. –70.000?
70. –70.000. –Večer pred podelitvijo … –Mi pove, da odhaja.
Mirno sem sprejel, vesel sem bil zanjo. –Čisto je znorel.
Naslednji dan med podelitvijo,
ko sem šla proti dekanu in svoji diplomi,
se nenadoma pojavi David,
klečal je pred mano.
Začela je jokati.
Tako mi je bilo nerodno. –Avditorij je ponorel, vsi so ploskali in vzklikali.
Razen njeni starši, češ da je premlada. –Rekli so, da si zaslužim boljšega.
A kdo posluša svoje starše? –Prodano Georgii Cotton.
Na kratko, ni se preselila v Kalifornijo, mesec kasneje pa sva pričakovala Lily.
Neverjetno. Kdaj je to bilo? –Naj izračunam …
7. marca bo 25 let. –Neverjetno, 25 let zakona.
Mojbog, saj nisva poročena. –Ljubi bog, ne.
Pet let kasneje sva se ločila.
In to ni bila prijateljska ločitev, kakršne vidiš na TV.
Skušam se držati čim dlje stran, a Lily jutri diplomira, zato sem tu.
To mora biti pa nerodno. –Kaj? Ne, to je zgodovina.
Ja, kot v nočni mori. Račun, prosim.
Kaj delaš?
Pakiram. –Delo boš vzela s sabo. Ne delaj tega.
Zakaj bi delala? –Ker so počitnice kratke, za njimi pa dolgo življenje.
Premišljeva sem o tem in mislim, da odraslost ni zame.
Jaz nimam dosti izbire.
Živijo, mami. –Likam svojo obleko in se sprašujem, kje bom sedela.
Ne, da je važno. Zame, mislim. Meni je vseeno.
Zakaj si potem … –Čakaj, ati kliče.
Živijo, ati. Mamo imam na drugi liniji. –Ni je treba pozdraviti.
Ne bosta sedela skupaj. Na naspotnih straneh avditorija v velikosti Road Islanda sta.
To je najmanjša država.
Obljubiš? Brez zlobnih pripomb, prepirov, pasivne agresije?
Kaj pa agresivna agresija, bo v redu? –Rada te imam. –Jaz tudi tebe.
Ta dan bo neznosen. –Daj, no.
Rokovali se bomo s starcem, nosili butast klobuk. Kaj bi lahko šlo narobe?
Njuna sedeža sta skupaj.
Dober dan. –Oprostite.
V imenu univerze Pullman … –Pomemben dan. –Ja.
Z veseljem pozdravljam družine in prijatelje naših diplomantov.
Saj se hecaš. –Očitno sedim tu, saj nisi imel zmenka, odkar je Lily nosila aparat.
Jaz vsaj hodim z nekom, svojim letom primernim.
Ne maraš ga, ker je Francoz. –Rad imam Francoze.
Njihov krompir, toast … –Lily sem prosila, da ne bi sedela skupaj.
Klicala si jo? Kako bedno. –Ššš, začenja se. –Ne ti meni ššš.
Brez odlašanja torej, gremo po seznamu.
Wren Butler. –Ja!
Wrenny!
Oprosti, to je moj naslon.
Na sredini je. –Čisto tebi podbno. Jemlji, jemlji! –To ni metafora.
Naslon za roke je. –Wilson Chang. –Odstopi mi polovico. Želim polovico.
Samo pol mi ga odstopi. Kaj je narobe s tabo? Polovičko bi rada. –Lily Cotton.
Slikaj. –Ti daj. –Zatopljena sem v trenutek. –Zakaj rabiš sliko? –Da ga ne pozabim.
Rada te imam. –Jaz še bolj. –Ponosna sem nate.
Jaz še bolj. –Najbolj ponosna. –Najponosnejši. –Ne bi mogla biti bolj.
Razneslo me bo. Moj nos ima. Ni za kaj, Lily, rada te imam.
Ne morem verjeti, da je moja punčka odvetnica. –Jaz tudi ne.
Lahko nehate kričati? –Kdo kriči? –Evo, spet.
Nekateri so sinoči spili sedem Jegrov preveč. –Samo enega preveč.
Ostalih šest je bilo ravno prav.
Let na Bali je dolg. Na letalu boš lahko spala.
Lily lahko na letalu dela.
Prejšnji teden je imela za 90 ur izpitov.
Čez tri mesece začne delati za največjo Chicaško odvetniško družbo,
tam se ne moreš pojaviti zagorel.
Ona se mora sprostiti, ti pa pomiriti.
Veš da te besede še nikoli niso nikogar pomirile?
Vem. –Veš? –Notranji glasovi, prosim.
Imam spodnjice, kremo za sončenje, v redu bom.
Vsaj enkrat bi me lahko podprla. –Ja, a potem bi se tudi jaz motila.
Iti morava.
Vidiš, kaj si storil? Pokvaril si slovo. –Jaz?
Ne bil le on. Adijo. –Vidiš, nisem bil le jaz.
Adijo. –Adijo, ati. –Adijo, adijo, adijo.
Adijo, starša od Lily, saj moja dva sploh ne vesta, da odhajam.
Rada te imam, čuvaj se. –Po pameti. –Vedno. –Redko.
Pa je šla.
Se vidiva nikoli. –Še to bo prekmalu.
# OdhodVParadiž
Uživajta, zaslužili sta si! –Kakšen je wifi?
DrSi predstavlja POT V RAJ
Ta kraj je neverjeten. –Preseliva se sem.
Potrebujem kremo za sončenje. –Premisliva o tem.
Pravim, da resno … –Čakaj. Kje je čoln?
Sranje, pozabili so naju. –Ne, ne, ne. V redu je.
Dobri plavalki sva. Kaj misliš, kako daleč je do tam?
Kilometer? 160 kilometrov? Kdo bi vedel? –Prav.
Greva, pridi. –Prav.
Lily? –Kaj? –Če nama ne uspe,
vedi, da te imam rada, kot bi mi bila sestra. –Ne govori. Preusmeri energijo. –Prav.
Svojo sestro sovražiš. –Rada te imam, kot bi človek moral imeti rad svojo sestro.
Če ta ne bi bila totalna prasica.
Hej! Hej! Tukaj, na pomoč!
Hej, tukaj sva! –Tukaj sva! Na pomoč!
Vidiš, vse bo v redu.
Jaz vidim le hudega tipa na čolnu.
Sta pa malo daleč plavali. –Čoln naju je pozabil tu.
Kako so vaju lahko pozabili? –To sem tudi jaz rekla.
Previdno. Držim te.
Si v redu? –Ja.
Jaz sem Lily.
Me veseli, Lily. Jaz sem Gede.
Halo? Bi mi pomagala?
Kaj delaš, ko ne plavaš? –Odvetnica sem.
Bom, ko se vrnem domov. Pravkar sem diplomirala. –Pridi.
Zanimivo. –Se ti zdi? –Se tebi ne?
Kaj pa vem. Samo …
Celo življenje sem delala za nek zelo oddaljen cilj,
zdaj ko sem končno prišla do njega, pa se sprašujem …
Ali je to res moj pravi cilj.
Zdaj je tako prepozno. Zdaj nimam druge izbire.
Ne morem vseh razočarati. –Koga bi razočarala?
V prvi vrsti moje starše.
Koga še?
Verjetno le njih.
Kaj pa ti? Kakšna je tvoja zgodba? –Morske alge gojim.
Kaj? –Tega pa še nisem slišala.
Očitno si se družila z napačnimi ljudmi.
Moj oče je gojil alge in njegov oče tudi.
Kaj pa njegov oče?
Ribič je bil. Vsi ne moremo biti zmagovalci.
Zakaj me tako gledaš?
Oprosti. Samo …
Noro si te želim poljubiti.
A ne skrbi. Ne bom kar nenadoma …
Voda je topla. –Prav.
Si že dolgo zunaj?
Tla niso preveč udobna.
Ko bi le jaz lahko šla v službo v kopalkah. –To ni služba.
To je partnerstvo. Z Dewi Danu, boginjo morja.
Samo njeno plimovanje in razpoloženje moramo poznati,
vanjo ne metati plastike ali je preveč posaditi,
pa nam bo podarila čudovito življenje.
Narava, bog in ljudje.
Ko so vsi trije v ravnovesju, imaš harmonijo.
Nobenega ravnovesja nimam.
Tu ga lahko najdeš.
LOS ANGELES 37 DNI KASNEJE
To je divji komentar o iluziji svobode v naši družbi.
A poglejte bližje,
pa boste priča temeljnemu sočutju, ki … –Mislim, da je narobe obrnjena.
Resno?
Mi oprostite, prosim?
Delam, David. Nimam časa.
Če nisi postala onkologinja od najinega zadnjega pogovora, potem imaš čas.
Vedno podcenjuješ moje delo. –Tvoje delo se samo podcenjuje.
Maile beri. –Saj jih, blokirala sem te.
Lily nama je pisala. –Karkoli je, si ti kriv.
Kaj je storila?
To je East Atlantic, let 576 za Denpansar, Bali.
Hvala za potrpljenje, medtem ko se vkrcavajo potniki iz Los Angelesa.
Vam lahko ponudim šampanjec? –Dva, prosim.
Pijem le na letalu.
Jaz sem Beth–Ann Flannery.
Rada se spoprijateljim s sopotniki, da bi me v primeru strmoglavljenja
raje izvlekli iz ruševin. Imam dva otroka in psa …
V redu? V redu.
Oprostite, gospa. Vaše stvari so na mojem sedežu. –Oprostite.
Lepo te prosim. –Saj se hecaš.
Angleško govorite. –Še vedno se greš italijanskega turista?
Oprostite, gospa. Potrebujem drug sedež.
Žal mi je, polni smo. –Bila sva poročena. –Najhujših 19 let mojega življenja.
Poročena sva bila le pet let. –Štejem še okrevanje.
Ne morem sedeti tu. –Nič ne morem storiti.
Jaz bom zamenjala z vami. Spomnite se tega, če strmoglavimo.
Dolgujeta mi. –Hvala. –Sem rekel, da grem jaz ponjo.
V štirih dneh … –Najina hči se bo poročila z neznancem daleč od doma …
Je sredina mojega stavka prekinila začetek tvojega? –Kariero bo zavrgla.
Kot njena mama. Zato jo le jaz lahko ustavim. Njega ne posluša.
Posluša me. –Je odgovorila na tvoj mail? –Ja. –Evo je!
Mojbog, Paul. –Paul?
Vem, da imaš rada presenečenja. Vem, da jih imaš.
Nekdo je opravil nadgradnjo. –Sovraži presenečenja.
David. Kaj počneš tu? –Letim na Bali. Kaj ti delaš tu?
Vas peljem na Bali.
Nisem je mogel pustiti same, pa sem zamenjal let s prijateljem.
Naslednji mesec imam tri dolge lete v Urugvaj,
a vse za ljubezen. –Kako prijazno. –Saj vem.
Tako prijazno.
Ja, jaz tudi.
Kakšne oči. Kar zaplavala bi lahko v njih.
Modre, prava reč. Moje nogavice so tudi.
In Francozi so odlični ljubimci. –Te govorice so sami začeli.
Kar prepričuj se v to.
Šampanjec. –Dva, prosim. –Kar steklenico pustite. Hvala.
Mislim, da njegova prisotnost ne bo koristila. –Kaj ne poveš?
Nazadnje je bil koristen, ko je bila Lily spočeta.
Ta podoba mi ni všeč.
V življenju se učimo. In nadgrajujemo.
Ti bi ja moral pilotirati.
Ali pa se vsaj ne mečkati s potnicami. –Samo s to se mečkam.
Edina, ki šteje.
Vem, da je tebi to tuje, za Paula pa sem najpomembnejša, v vsem me podpira.
Ker je vse, kar dela, popolno. –Pretirava.
A res? Pretiravaš? –Res ne.
Seveda pretiravaš. –Če ti tako rečeš.
Le malo turbulence. Letalo zna praktično leteti samo …
Prosim, vrnita se na svoje sedeže.
To je moja hiša, moj vrt.
Hiša … Zakaj imam toliko slik hiše? Ti je Charlie, moj pes.
Sem omenila, da je star in bolan? –Beth–Ann, vse bo v redu.
Prav imaš, v redu bo.
To se dogaja, piloti nismo čarovniki. Ne moremo nadzirati vsega.
Seveda, saj ljudje razumejo. –Najhujši ste! Skoraj ste nas pobili, kreten!
Morda je bolje, da greš, preden izvlečejo vile. Se vidiva, ko se vrneš.
Se vidiva čez štiri dni. –Ja.
Ne krivi sebe, Paul. Lahko se zgodi vsakemu, ki ne ve, kaj dela.
Kje je Lily? –Sem mislila, da ti je pisala.
Čakala naju bo ob izkrcanju s čolna. –Kje?
Bolj neverjetnega kraja še nisem videla.
Veš, kaj je neverjetno? Havaji. V Ameriki so.
Nisi še bil na Havajih. –Ne veš, kje sem bil. –Na Havajih že ne.
Kakšen je načrt?
Čeprav bo boleče, morava skleniti premirje, če hočeva uspeti.
Ja, skupaj morava držati. –Brez zlobe. –Ali prepirov.
Govoriva v imenu obeh. –Točno tako. –Kdaj začneva? –Takoj, ko vidiva Lily.
Rečeva, da poroka odpade in jo peljeva domov.
Saj veš, da stori ravno to, kar ji rečeva, naj ne stori.
Predlagam, da jo podpreva v vsem.
Skrbno in ljubeče. Tako jo bova prelisičila, da bo pustila g. Algo.
Zanimivo. Jaz sem imel v mislih Trojanskega konja.
Delava se, da sva za. Ko bo to mislila, bo sama končala.
To sem pravkar rekla.
Nisem slišal nič o Trojanskem konju.
Torej, načrt ti je jasen. –Seveda, saj je moj. Hvala, fantje.
Živijo.
Živijo, vidva. Živijo, ati.
Živijo. –In živijo.
Sta sklenila, da se ne pobijeta med sabo, dokler ne ubijeta mene?
Daj, no. Nihče ne bo nikogar ubil. Seveda imava par vprašanj. Tvoja starša sva.
Podpirava te, draga. –Tako je, drživa skupaj. –Ja.
Skrbelo me je, kaj bosta rekla. Še posebno ti, ati.
Napad panike si imel, ko sem si prebodla ušesa. –Ja, zaradi higiene.
Vem, kako si si želel, da bi bila odvetnica, ampak … –Želiva samo, da si srečna. –Ja.
Dobro, kakšno olajšanje. –Dobro.
Wrenny, živijo. –Živijo, Wren.
Ne menita se zame, tu sem za podporo. –V redu je.
Všeč vama bo tu in oboževala bosta Gedeja. –Oboževala!
Gede? Lepo ime. –Zelo lepo. –Prosim, nehaj.
Komaj čakam, da slišim o vzgoji alg.
Sta prepričana, da vama je prav?
Vesta, da mi lahko povesta.
Ni mi treba nastavljati Trojanskega konja.
Kaj? Zakaj? –O čem … Kaj? –Kaj je to?
Mi nisi ti povedala te zgodbe, mami? –O Trojanskem honju? Jaz sem ti jo.
Jaz sem bil. –Ni važno. –Jaz. –Ni važno.
Oba te popolnoma podpirava. –Oba, popolnoma.
Ne vem, zakaj nismo mogli iti naravnost v hotel. –Priti bi morala pred več urami.
Ni bil on kriv. –Pilotova napaka.
Zabava ob zaroki se že začenja. –Kdo pride? –Le najožja družina.
Dobro. Naprej gremo peš. –Čakaj, kaj?
Do vrha ne pride z vsemi potniki.
Neverjetno. Svojih 4000 česarkoli hočem nazaj.
Veš da je to četrt dolarja, ne?
Mami, ati, to je Gede.
Om swasti astu, Pa. Om swasti astu, Me.
Om swasti astu, Gede.
Živijo. –Si se to naučila, da bi jaz slabo izpadel?
Pri tem ne rabiš moje pomoči.
G. in ga. Cotton, dobrodošla v moji domovini in mojem domu.
Ga. Cotton je njegova mati. Mene lahko kličeš Georgia. –Kot želite, Georgia.
G. Cotton mi ustreza.
Živijo, družba. –Wren že odhaja. –Adijo, družba.
Georgia, vas lahko peljem? –Pa greva.
Adijo. –Se vidimo tam.
Ni neverjeten? –Le če jo bo izgubil. –Ati. –Pridi, greva.
To je najožja družina? –Neverjetno je, da so si res vsi blizu.
Ne pozabi, notri se sezuješ, ješ z desno roko in nikoli se ne dotakneš nikogaršnje glave.
Zakaj bi to hotel?
Živijo. –G. C. –To je Komang.
In to so njegove tetovaže. –Me veseli.
Ne ve še, a jutri bova skupaj zajtrkovala.
Ona tudi pride?
Putri. –Kako ti je rekel? –To pomeni hči.
Moja hči si. Moja hči.
Od zdaj naprej si jo bova delila. Združena za vedno … –Ja.
V nezlomljivi vezi družine. To smo mi. –Dobro, ja.
Kadarkoli me lahko spustite. Dobro. Ja.
Zdaj mi dajte svoj nož.
Moj nož?
Dajte mi svoj nož.
Nisem prinesel noža. –Nimate noža? –Nisem prinesel noža.
Nimate noža? –Ne, ne. –Dobro, ni problema.
Po Balijskem običaju morata očeta ob prvem srečanju
zarezati globoko v podlaket
in drug drugega premazati s krvjo.
Morali bi se videti.
Živjo, družba. Petke! Živijo!
V tako veliki družini je vedno priložnost za praznovanje.
Če ne, pa to, da je velika družina. –Jaz pa se moram naučiti veliko imen.
Preveč naenkrat si jih moram zapomniti. –Ja, nisem naredila preglednice.
Ne poznam vseh. Le nasmehnem se. –Ti v kuhinji, to pa je nekaj novega.
Liliy. –Meme.
Mami, ati, to je Gedejeva mama Suli in njegova sestra Losi.
Losi bo zdravnica. –Odlično. Živijo, me veseli. –Ja.
Pravi, dobrodošli.
Otroci zjutraj tu igrajo nogomet pred poukom.
Lahko se nam pridružite.
Ne igram nogometa, ne računaj na to.
Kako gojite alge? –Uporabljamo mreže.
Sadike so vezane na monofilamentne vrvice, pet tednov kasneje jih poberemo.
Distributer jih zamrzne in odpremi. –Odpremi, kam?
Včasih pretežno na Japonsko, zdaj pa po celem svetu.
Ravno smo podpisali pogodbo z Whole Foods, tako da smo za vašim vogalom.
Pravi, da ste zelo lepi. –Povejte mu hvala.
Zdaj pa pravi, da ga spominjate na zelo privlačno kobilo.
Resno? –Nekaj je narobe.
Ne, res je mislil kobilo.
G. Cotton, moram vam povedati, da močno ljubim vaši hčer.
Razumem te. –Vem, da gre vse zelo hitro in vaju z Georgio to skrbi.
Videti sta srečna skupaj. Lily obožuje Bali.
Tu bi lahko bila srečna. Nekaj časa.
Nekaj časa? –Nič ni večno.
Zakon naj bi.
To sem tudi jaz misli, dokler niso odvetniki delili najinega premoženja na pol.
Zato uživaj.
Vse dokler Lily ne bo odšla. Kar pa bo,
saj je ambiciozna in neskončno radovedna.
In čeprav je ta otok čudovit in ti zelo prijeten,
to na koncu ne bo dovolj.
Majhen nasvet, ne imejta otrok.
Dosti bolj zapleteno bo, ko jih bo vzela s sabo v Ameriko.
Lačen sem. Pa ti? Ja, pojdiva nekaj pojest. Poiščiva kaj hrane.
Danes bom v čast našim gostom govoril angleško.
Prepričana sem, da ne dobiš nagrade, če poješ celega prašiča.
Paul je pa res srečko. Vso to obsojanje ima le zase.
S Suli z ljubeznijo in mirom sprejemava prijatelje in družino v svoj dom.
Kmalu dom tudi Gedeju in Lily.
Ali pa ne. Gede ima pomisleke. –Videla sem vaju, kaj je bilo?
Začel sem drugo fazo. Zleziva iz Trojanskega konja in začniva pobijati.
Niti blizu druge faze še nisva.
Morda s tvojega vidika. Z mojega je videti, da bova kmalu dobila 150 novih sorodnikov.
Vedno vidiš le svoj vidik. –Vsak vedno vidi svoj vidik.
To pojasni, zakaj si naju z Lily zapustil. –Lily nisem zapustil.
Desa, kala, patra.
Za poroko mora biti pravi kraj,
mora biti pravi čas,
morajo biti prave okoliščine.
Ko bi le nama kdo to povedal. Nič od tega nisva imela.
Enega od treh pa. –Kaj? –Enega od treh.
Napačne okoliščine, napačen čas. –Pravi kraj.
Ob jezeru.
Najavljam Gedejevo poroko z Lily čez štiri dni,
kot je predlagal Ida Anak Lingsir.
Mati mojih otrok, se strinjaš?
Daje svoj blagoslov za zdaj in za vekomaj.
In David? Georgia? Se vidva strinjata?
Ja, dajeva svoj blagoslov.
Ja, za zdaj. –In za vekomaj. –In za vekomaj.
Odlično, to je dobro.
Odlično je šlo. Preprosto odlično.
Vsekakor. Bolje ne bi moglo biti.
O čem sta z mojim očetom govorila na obali? –Večinoma o algah. Veliko vprašanj je imel.
Rad te ima. –Tebe ima rad.
Oba te imata.
Le glede mene sta se vedno strinjala.
Res? Dobro, da vem.
Dobrodošli v Hotel Waruna.
Veseli smo, da vidimo vaše nasmejane obraze.
Gospod, vi ste v 221.
Odlična soba.
Glejte, da je daleč od njene.
Pa za vas, gospa? –Zelo daleč stran, prosim.
222. Skoraj tako dobra.
Še vedno smrčiš?
Poznaš koga, ki s starostjo smrči manj?
Če te že moram poslušati celo noč, bom to počela iz boljše sobe.
Veš, da si včasih v spanju izvajala karate?
Po postelji si se vrtela, kot bi jo napadala.
Nisem spala. Tebe sem napadala. –No, tako.
Skušaj se brzdati. –Imam nosni obliž.
Čudno, da si še vedno sam.
Lahko dobim še enega?
Jaz bom dva.
Živijo, Wren. Kaj delaš tu?
Za razliko od tvoje hčere, jaz ne maram umazanih kolib.
Tu imam lepše urejeno omaro za metle. –Dobro zate.
Tebe krivim za tole sranje. –Tako je tvoje mnenje?
Ti ne? –Lily je srečna.
Po štirih letih muk na faksu mi je to zelo všeč.
Mislila sem, da bo tudi tebi. –Sreča je super.
Srečna Lily je najboljša. Ampak …
ko postaneš starš, se zgodi nekaj čudnega.
Ko je tvoj otrok na tleh, ko trpi, te to ubija.
A ko je v redu, ko vse gre kot po maslu,
takrat te postane resnično strah.
Ker nočeš, da se to spremeni, pa veš, da se bo.
Se vedno?
Lily ni nikoli omenila, kaj se je zgodilo z vama z go. C.
Isto, kot se zgodi vsaki zvezi.
Začelo se je neverjetno.
Potem je postalo realno.
Včasih sva kolesarila do kotička ob jezeru.
Brala, jedla, karkoli.
Nekega dne sem izvedel, da je ta kotiček na prodaj.
Bila sva mlada, nič nisva imela. A rekel sem, da bi nekega dne morala tam živeti.
Ona pa je odgovorila z nasmehom na ustih,
"Zakaj bi čakala? Zakaj bi najboljše hranila za konec?"
"Si ne zasluživa nekaj dobrega že na poti?"
Imela je prav, kar se tu in tam zgodi.
Varčevala sva in zbirala in naenkrat sem gradil popolno hišo na popolnem mestu.
Delal sem, da odplačam dolg. Utrujen sem bil in ona tudi.
Kmalu se ni več zdelo, kot da sva poročena.
Bilo je, kot bi vodil dnevno varstvo z nekom, s komer si včasih hodil.
Kritizirala sva se, prepirala in mislil sem si, ko bi le lahko
ko bi jo le lahko spravil v tisto hišo, bi popravil vse.
Vse bi bilo v redu.
Nekega dne so me poklicali sosedje z druge strani jezera.
Rekli so, da so videli plamene.
Ko sem prišel tja, je ostal le še pepel.
Tri tedne zatem sva končala.
Zaradi hiše? –Zdelo se je, da zaradi veliko več stvari.
Lahko noč, Wren.
Kot kaže, mi bo uspelo priti šele na dan poroke. Oprosti, ljubica.
Kako je Lily? –Noro zaljubljena. –Krasno. –Grozno je. –Se strinjam, napako dela.
Pripravljajo neko ceremonijo, kjer si bosta izmenjala prstane.
Ne na poroki? –Poroke ne bo. Ne bom ji dovolila, da zavrže svoje življenje,
zaradi noro čednega tipa z najlepšega otoka na zemlji.
Vem, kako se to sliši, a imam prav. –Vedno imaš, draga.
Akcija. –Pravzaprav nimam. Iti moram.
Povej. –Dobro, par tam stoji. Prstanonoša prinese dva prstana,
ki ju je blagoslovil tip s klobukom, par si ju izmenja, a če si ju ne,
zmeša "pravi kraj, čas, okoliščine" zadevo. –Torej ukradiva prstane. –To sem hotel reči.
Pa nisi. Torej je ideja moja.
Prstanonoša je Gedejeva sestrična.
Zakaj jaz? –Ti si vedno opravila težje delo, jaz sem le odnašal smeti
in jemal stvari z visokih polic. –Ne tako visokih. In laskanje ne bo pomagalo.
A boš vseeno to storila. –Zakaj? –Ker je bila tvoja ideja.
Živijo, družba. –Se boš lovila z nami?
Vam lahko prej nekaj pokažem?
Naj vam pokažem. Jaz sem iz Amerike in tam jemo banane malo drugače.
Razrežemo jih, preden jih olupimo. –Ni res! –Seveda je!
Pokazala vam bom. Pridi, sedi sem.
Vidiš to banano? Normalna banana je, ne? Na zunaj ni razrezana. –Ni.
Vzemi jo … Odloži torbico. Vzemi jo in jo olupi.
Tako se to dela.
Prstana sta bila blagoslovljena s sveto vodo Pura Ulun Danu Batur.
Jaz opravim težko delo.
Ne morem verjeti, da so nasedli triku z banano.
Jezi te, ker ga nisi razvozlal.
Morda vam ju pokaževa. Ketut ju ima. Ketut?
Pa gremo. –Hej!
Nam pokažeš prstana?
Kje sta prstana? Nič ni notri. –Prazna je.
Izginila sta. –V redu.
Losi!
Kaj pravi? –Nisem poslušala. –V redu.
Za prave okoliščine moramo imeti prstana.
Nihče ne ve, kaj bi. Ketut joka.
Ljubica, v redu je. Povej ji, da bo v redu. –Ni v redu. Brez prstanov se ne moreva …
Prav imaš. Ni problema, poiskali bomo druga prstana.
Si slišala? V redu je. Opravili bomo kak drug dan.
Kakšna sta videti? –Pretegnila se bom. –Klasika.
Razočarana. –Dobro. –Je res? –Kaj hočeš reči?
Najina hči je videti, kot bi ji ravno umrl pes, ne vem kaj je pri tem dobrega.
Skoraj tam smo že. –Kje? –Bosta videla.
Mislim, da ve. –Ne ve.
Dobro. –So tu? –Tu so. –Kdo je tu?
Delfini.
Se hecaš? –Še boljše bo.
Kaj delata? –Ne bojte se g. Cotton.
Ne bojim se. –Ja, se. –Pa se ne.
Jaz se ne bojim.
Mojbog, to je neverjetno.
Mami.
Ste prepričani, da niso morski psi? –Niso morski psi.
Morda delajo z njimi, da bi nas dobili. –Ati, ne zamudi tega, pridi.
Ne bodi taka reva. –Nisem reva. –Pridi, reva. –Nehaj.
Na stara leta si postal reva. Daj no, David. –Ti bom že dal revo. Pa gremo.
Ne morem verjeti, da me je ugriznil delfin. –Odrgnil te je.
To se ni še nikdar zgodilo. –Ja. –Ati …
Ati! Pazi nanj. Ali boli? –Grem stavit, da me je tisti z norim nasmehom.
Vsi delfini se smejijo. –Zdaj vemo, zakaj. –Ni bil Gede kriv. –Ja.
Vemo, se zgodi. –Pravkar je rekel, da se ne.
Georgia, lahko pritisnete na rano? Po obveze grem.
Saj nočemo, da izgubite nogo. –Kaj? –Dovolj stvari se je že danes izgubilo.
Ja, ve.
Au, kaj ti je? –Rekel je, naj pritiskam.
Kot bi kar naenkrat spregledala, da je vse, kar sem si kdaj želela, pred mojim nosom.
Lahko bi se vrnila in poskusila, a vem, da bi si vedno želela vrniti sem.
K njemu. Kot vedno praviš, zakaj bi najboljše hranili za konec?
Ja, res je.
Res je. Oprostite, tele bi vzela.
Turistki? –Ona je, jaz pa zdaj živim tu.
Torej se bova pogajali. –Ni treba, kar pošteno ceno povejte.
Turisti se radi pogajajo. Američani dajejo dobre ponudbe. 800.000 rupij?
Prav. –Ne, ponudite mi 500.000.
Samo sodeluj, mami.
500.000. –Dovolj, ubili me boste.
Sedem. –Šest, ali pa grem.
Zmenjeno. Hvala.
Tako sem hvaležna, da te imam. –Brez potrebe. –Pa je.
To je moja največja odločitev in pol sveta si prepotovala, da me podpreš.
Zelo ste prijazni. Hvala.
Res nisem …
Ne vem, kaj je to, a mi je všeč. –Reče se mu martabak.
Martabak?
Z Lily bova dobila druga prstana, a bolje bi bilo, če bi ju preprosto vrnili.
O čem govoriš? Nimam vajinih prstanov.
Lily nisem povedal in ji tudi ne bom, a z go. Georgio morata nehati.
Mislim, da Lily nisi povedal, ker se bojiš, da ima pomisleke.
Da bi lahko prisluhnila tem pomislekom. –Nisem ji povedal, ker bi jo prizadelo,
ko bi videla, da se njena starša razumeta le zato, da bi uničila njeno razmerje.
Če je koga strah, ste to vi.
Nočem vam ukrasti hčerke. To je zadnje, kar si želim.
Ni nagrada, ki jo lahko osvojiš.
Verjemite, če Lily izve, kaj počneta, jo bosta potem verjetno res izgubila.
Uživajte v svojem martabaku.
Spomni me, ali so možje iz Trojanca bili na strani dobrih?
Ni važno, zmagali so? –V vojni za kaj? –Ne delaj tega, Georgia.
Misliš, da se motiva? –Ne motiva se.
Mislim, da se. –Se spomniš, da sva se strinjala, da bova držala skupaj?
To je bilo, preden sva ju videla.
Veš … Super. Klasika.
Spet si zmagala. –Kaj to pomeni? –Lily je bila pri meni en dan v tednu
in vsak drugi konec tedna. Pri tebi pa ves preostali čas.
Poslušala te je, se zanesla nate, zdaj pa ji boš dala vse, kar hoče.
Nikoli ji nisem dala, kar je hotela. Stala sem ji ob strani.
Postavljala pravila, se prepirala z njo. Ti si bil zabaven ati.
Vozil si jo, kamor je hotela, ji vse kupoval, nato pa odšel.
Nisem tega hotel. –Potem pa ne bi odšel. –Moral sem, konec je bilo. –Zakaj?
Ker je hiša zgorela? –Ker me nisi več ljubila. –Ti me nisi imel rad. –Nisi me spoštovala.
Ti me nisi spoštoval. –To sploh ni res.
Si se sploh hotel poročiti, ko si me zasnubil, ali … –Hotel sem biti srečen.
Hotel sem, da si ti srečna. –Zdaj sem. –Dobro, jaz tudi. –Super. –Super.
OTOČEK, SVETIŠČA, JAMA, PREKLET, TANAH LOT
Živijo. –Živijo. –Koliko je ura? –Ravno pravšnja.
Ne izgleda, kot da bi spal. –Pred spanjem vlažim kožo.
Dobro. Zbudiva … –Kaj se dogaja?
Živijo. –Živijo.
Delo imam za vaju. Pridita.
Ne morem verjeti, da to delava. –Ne vem, če ti smeš s svojo rano.
Kri privlači morske pse.
Vedno te je poslušala.
Kaj? –Še vedno te.
Nikoli se ni tako trudila osrečiti mene, kot tebe.
Tako zelo ti je podobna.
Meni se zdi bolj podobna tebi.
Pa še nekaj, ko primerjam tvoj kup alg z mojim,
čeprav to ni tekmovanje, a če bi bilo,
bi jaz vodila.
Dobro, da ni tekmovanje. –Dobro, da ni. –Ja.
Nežen moraš biti!
Spusti! –To je moje!
Pusti, pusti!
Kaj delaš? To je moje!
Bi nehal? –Pusti to!
To postaja čudno.
Nekaj časa je delovalo. –Nova prstana imata.
Hvala za pomoč pri nabiranju. –Kdo je zmagal? –Ni bilo tekmovanje.
Saj si rekla, da ni bilo tekmovanje, ne? –Točno to.
Objem je za nekaj drugega.
Oke deh. Metatah se začenja. –Metatah. –Kaj? –Metatah.
Saj držiš z mano, ne? –Seveda. –Skupaj. –Vsekakor. –Prav.
V čem je stvar? –Verjamejo, da nas brušenje podočnikov loči od živali
in od vsega, kar vodi v nesrečen zakon.
Samo hrane ne moreš več prežvečiti.
Poznam tipa, ki se je hotel poročiti z judinjo in so ga obrezali. Tole je hujše.
Ne, tisto je hujše.
Je bolelo? Je bilo tako hudo, kot je bilo videti?
Zelo boleče je bilo. Zato smo prišli na protibolečinska zdravila.
Izvolite, arrack za vse. –Hvala. –Kaj je arrack?
Ne vem, a nazadnje sem se zbudila na drevesu s peskom v ustih.
To je palmovo žganje. Ni za mevže.
Pomagajte. –Izvolite.
Ni tako hudo. –Resno, pazite se napada arracka.
Ne, ne. Ni prvič na rodeu.
Se spomniš pivo ponga s faksa? –Praktično diplomirala sva iz njega. Neverjetna si bila.
Tudi ti nisi bil slab. –Res je.
Bojevnik si! Zmogel boš, daj! Ja, fant. To, Shauny. Veliki Shaun!
Prekleto! –To je pivo pong? –Ni za slabiče.
Pa dajva. –Ja?
Par proti paru? –Resno?
Samo ne s pivom. Z arrackom. –Prav, gremo.
To ni pametna zamisel.
Pomembna je priprava. –Dobro. –Vaja!
Potrebovali jo boste. –Opazuj očeta! –Samo za vajo. Bum, bum!
Kaj je bilo to? –Zasrbelo me je. Čakaj, zasrbelo me je. –Zasrbelo ga je!
Nova priložnost. –Spomni se starih časov. Saj bo šlo.
Lahko kak komad za starejše? Nekaj starega?
Zberi se. Ne zgreši. –Pripravljen in … Sedi, pet!
O, ne. Ne, ne, ne, ati!
Ati, prosim, nehaj! –O, ja!
Ljudje gledajo. –Bum! –Ati!
Ati, nehaj! O, bog, vsi gledajo. Odpovej. Takoj odpovej igro. Prosim, odpovej.
Poteze stare šole.
Dinozavrski gibi, prekleto! –Molim za asteroid!
Mami, prosim nehaj. Zavoljo svoje hčere, nehaj s tem.
Prosim, nehaj. Prosim, o mojbog!
Dobro, zmogel boš. –Zmogel bom. V katerega? –Le eden je.
Resno? –Ja. Kaj? –Dva vidim. –O, bog.
O, ja. –Dobro. –Pa gre.
Sedi!
Saj ti ni treba. Ni ti treba. –Ampak taka je igra!
Spij! Spij! –Bruhal boš! –To je lokalna pijača. Kot limonada.
Padel bo. Padel bo!
Padel bo.
O, mojbog. –Kam gresta? –Adijo! –Kam gresta?
Preveč so mi postregli.
Rabim vodo z limono in slanino. –Rad imam slanino.
Kaj delaš v moji postelji? –Kaj delaš v mojih boksaricah?
Kaj delaš v moji majici? –Vrni mi spodnjice. –Kje so pa moje?
Ne tu. –Hvala bogu. –Niti ne, nag sem. –O, mojbog.
Kaj sva počela? –Nič. –Tako pijana sva bila.
Jaz sem še vedno. Lulat moram. –Ne vstajaj iz postelje. Golota.
Daj mi nekaj za oblečt. –O, mojbog. –Jezus!
To je to. Sinoči si šel gol plavat.
Torej nisva nič počela. –Na celem svetu ni dovolj alkohola.
Ne bodo mi prav. –Raztegljive so, zaupaj mi.
Spet Lily.
Zakaj naju ima hči tako rada? –Ne sme naju videti skupaj. –Nihče naju ne sme.
Georgia, ljubica. –Paul, moj fant.
Si mu povedala, da ne maraš presenečenj? –Toliko me preseneča,
da nisem več presenečena. –Georgia, jaz sem Paul.
Odtihotapila se bom. Zamoti ga. –Kaj? –Zamoti ga! –Ti ga daj!
Georgia, odpri. –Jebemti!
Živijo, Paul. –David, mislil sem, da je to …
Gerogijina soba? Ne, moja je. Tista je …
Moja. Živijo, ljubi. Se mi je zdelo, da te slišim. –Njena. –V svoji sobi sem.
Receptor je rekel … –Zamenjala sva. –Da je to lahko moja soba. –Mnogo boljša.
Super, jo lahko vidim? –Ja, še prej pa mi, prosim,
prinesi veliko skodelico kave. –Seveda, zate vse.
Si izvajal jogo? –Ne, samo hlače so mi všeč.
Hitro, menjava sob! Sranje.
Če bi le za sekundo okleval …
170 duš je hvaležnih, da nisem. Plus jaz.
Torej 171? –Živijo, kje sta bila?
Ste videli, da je Paul tu? –Zraven nas stoji. –Kakšen je plan?
Mislil sem, da bi šli na otok Nusa Penida.
Najlepši kraj za sončni zahod. –Odlično.
V vodiču sem bral o templju Tanah Lot.
Mislim, da to ni … –Priskrbel nam bom taksi, velja?
Mislim, da bi bilo bolje iti na Nusa Penida. –Takoj za Tanah Lotom.
Veste kje je tempelj Tanah Lot? –Ja.
Gremo, družba!
Si v redu? –Ne bi smela biti tu.
Zakaj? Izgleda neverjetno. –Zakleto je.
Tradicija pravi, da neporočen par, ki obišče Tanah Lot, ne bo srečen v zakonu.
Ati ni mogel tega vedeti.
Prepričan sem, da imaš prav. –Pa odidiva.
Si prepričana? –Ja.
Mislim pa, da nama urok ne pride do živega. –Morda drugi pari niso tako srečni.
Menda se imenujejo kačje jame. –Kako dobro je priti v senco.
Kot bi moj maček imel mačka.
Kaj delaš? –Georgia? –Ja? –Ljubim te.
Si čudovita in prijazna.
Imaš smisel za humor, si pametna. Si vse, kar si želim in potebujem.
Bi se poročila z mano?
Paul, sem tako …
Tako sem ganjena in slabo mi je.
Kako naj to povem? David …
David je noč preživel v moji sobi. Žal mi je.
Vem.
Moški ne nosijo hlač za jogo, celo med jogo ne.
Prav. Nič se ni zgodilo. Nič takega ni. Nikoli se ne bi zgodilo.
Nehaj, nehaj. –Prav.
Zaupam ti. –Prav. Hvala.
Hvala.
Jaz …
Jaz ti zaupam. –Ja, hvala.
Zakaj si tako čuden? –Mislim, da me je nekaj ugriznilo. –Resno?
O, kača.
To ni dobro.
Sranje. O, mojbog. Mojbog.
Mokro je. –Kje je? –Bog, tu je! Kaj bova storila?
Kaj bova storila? –Nekaj ukreni. –Prav.
Karkoli! –Dobro.
Neverjetna si. –Mislim, da sem večino dobila ven.
Mislim, da sem večino dobila.
Okončine bo imel malo otopele in vrtelo se mu bo od tablet,
a dolgoročnih posledic ne bo. –Ne, kot če te ugrizne delfin.
Že prav. –Življenje si mi rešila.
Ne zares. –Pravkar sva slišala. Kakšna pustolovščina!
Si v redu? –Sem, zahvaljujoč svoji bojevniški kraljici.
Moji Georgiji. –Dobro.
O čem govorite?
O kačah.
Mora počivati. V redu bo, a tega ne ponovite.
Dobro. –Gremo. –Prav. –Ja.
Pustili te bomo počivati. A ne skrbi, tu bom.
Ne pozabi na tisto pomembno vprašanje. –Ja.
Kaj te je vprašal? –Če bi se poročila z njim.
To je čudovito. –Kaj?
Morda ne za vse. –Saj je prijazen, ampak … –Kaj je narobe s prijaznim?
Če bo to še trajalo, boš čez par let raje gledala, kako se barva suši.
Kako, prosim? –Mami, ti si neverjetna, izobražena, močna, pametna in lepa,
a ob njem nisi najboljše, kar si lahko.
Je prijazen in ima lepe oči, a to ni dovolj.
Če te nekdo ljubi, ni isto, kot če ljubiš ti.
Poleg tega pa vsa ta presenečenja?
Med nami je samo zavesa, tako da sem vse slišal.
Slabo se počutim.
Saj ni rekla, da je privolila.
Kako bi se ti zdelo, če bi?
Kot bi se poročil star prijatelj, s komer komaj kdaj govoriš.
Veseli te, a ne čutiš, kot da bi moral kupiti darilo.
Od kdaj sta vidva stara prijatelja?
Tako to gre. Stvari se zgodijo, spremenijo in ti greš naprej.
Samo naprej greš.
Ne bo mi pravila, kaj naj storim.
Lahko verjameš? –Oprosti, malo sem omotičen. Naj bi verjel?
Ne. –Ne, ne morem. –Vem, da misliš, da sem hinavka.
Res? –In verjetno imaš prav.
Dobro. –Kdo sva, da trdiva, da Lily ne ve, kaj je dobro zanjo?
In če ve, če je prepričana, da ljubi in je ljubljena, potem …
David je z njima. David je z Gedejem in Lily.
Torej ju lahko spravi narazen. –Nočem, da ju. –Prekleta zdravila!
Nekaj moram storiti. Vzemi tole.
Oprosti. Tako boš lažje zaspal.
Pozdravi se.
Veš, da sem izurjen pilot. Več tednov lahko zdržim brez spanja.
Najlepši kraj na zemlji.
Če sem iskren, na vseh ostalih še nisem bil.
Tvoja mama bo tako ljubosumna.
Poslal ji bom sliko, takoj ko dobim signal. –Ne bo treba.
Mami, živijo.
Oprosti za tisto prej. Samo presenetilo me je.
Seveda je to tvoja odločitev. –Nič se še nisem odločila.
Dobro. –Živijo, gospoda.
Je Paul v redu? –Spi. –Kako pa veš?
Poglej si ta razgled.
Ja.
Je to moj čoln?
Ga odnaša?
Samo plima ga dviguje.
Odnaša ga. –Saj ste privezali čon? Ja, privezal sem ga za deblo.
To pa ni dobro.
Kako daleč je prvo naselje? –Predaleč za pešačenje.
Pa še temni se. –Še vedno nimam signala.
Kaj bomo storili? –Taborili bomo čez noč.
Mnogi pridejo gledat zahod, tako bomo dobili prevoz pravi čas do poroke.
Bo šlo? –Ja, še več ur imamo.
Georgia, lahko z Lily zakurita? –Takoj, ja.
G. Cotton, midva bova poiskala hrano.
Kakšno hrano? –Videl sem nekaj divjih prašičev.
Kopja bova morala izdelati.
Kaj? Lahko sem lovec! Kako napraviš tisto koničasto reč?
Navdušena sem in vžigalice imam v torbici. –Prav.
Mislim, da še nikoli nisem uspešno zakurila.
Res? Kaj pa tvoj osmi rojstni dan? –No, vsaj ne namenoma.
Nekaj norih zabav smo imeli. Se spomniš svojega desetega rojstnega dne?
Mami? –Prišel je pijan klovn. Ne, čarovnik je bil … –Mami!
Dobro, vi ste najbližje. –Mislim, da je bližje tebi.
Dobro.
Jaz bom štel, prav? Ena.
Ati!
Kaj delaš? Imela sva ga. –Ne morem verjeti. –Ti si ga pregnala! –Ne govorim o tem.
O čem govoriš? –Našla je prstana.
Resno? Odlično, kje? –V mamini torbici.
Sem vedel. –Kaj? –Sem vedel. –In očitno v tem ni bila sama, saj …
Čakaj, kaj? –V torbici si ju pustila? –Kako to misliš, da si vedel?
Kaj pa naj bi? –Stan bi ju vrgla. –Oprosti, nisem ti mogel povedati.
V smeti, v morje … –O, mojbog. –Lahko nehaš s prstani?
Ne morem verjeti. Moja starša sta hotela sabotiratzi poroko,
moj zaročenec je vedel, pa mi ni povedal.
Hoteli smo najboljše zate. –Ne spoštujete tega, kar jaz mislim, da je najboljše.
Taka sta, kot drugi starši.
Delata se, da svetujeta svojemu oroku v njegovo dobro, govorita pa vama mladima,
da bi spremenila preteklost in ne naredila napake izpred 25 let.
To pa sploh ni res. –To je čisto res.
Ne morem ti povedati, kako si želim, da bi meni to kdo takrat dopovedal.
Da bi mi preprečil storiti največjo napako v življenju.
Jaz sem največja napaka v tvojem življenju?
Ne ti. Jaz.
Jaz sem napaka.
Hej.
Misliš, da sva jo izgubila?
Precej jezna je.
Govoril bom z njo. Rekel ji bom, da sem se jaz tega spomnil.
Da sem te nagovoril k temu.
Če bi te poslušal, ne bi tega storila.
V redu bo.
Nisi bil napaka.
Nisi bil.
Že leta velja, da si bil ti kriv, pa ni res.
Jaz …
Tako rada sem bila mama.
Ampak …
Začela sem izgubljati samo sebe in sem mislila,
da če ostanem s tabo,
se nekega dne sploh ne bom več prepoznala.
To je bila napaka. Ne ti.
Moral bi mi povedati.
Tvoj oče misli, da si zaslužiš boljšega od mene.
On misli, da si zaslužim boljšega od vseh. –Jaz tudi.
Mnogo stvarem si se odpovedala, ko si ostala tukaj.
In veš, da to razumem.
Kaj pa jaz?
Čez eno leto. Čez deset let?
Ti bom še vedno dovolj?
Se hecaš?
Sediva tukaj in vidiva luno in slap.
Sem na najlepšem kotičku sveta, gledam pa lahko le tebe.
To ni poletna romanca z začetkom in koncem.
To je za vedno.
Jutro. –Jutro. –Kako si spal?
Saj veš, zunaj.
Mislim, da je to moj novi najljubši kraj na svetu.
Moj drugi. –Ja?
Kje je lepše?
Najin kotiček ob jezeru. –Ja. Še vedno grem včasih tja.
Res?
Kaj so tam zgradili? Prosim, ne reci, da kako odurno graščino.
Ne, še vedno je prazno.
Le zakaj se ni tam nič razvilo?
Ker sem še vedno lastnik.
Mislil sem prodati.
Dobil sem ponudbo, a nisem mogel …
Nisem hotel prodati.
Imaš … Cel gozd.
O, ne. –Ne!
Ne! Samo … –Ne, ne, ne.
To ne bi šlo. –To je slabo.
Ne bo šlo. To je zaradi kraja. –In Lily. –Vse je pretirano.
Morda, če bi bila mlajša. –Pa nisva. –Nisva. –Dobro veva.
Veva. –Dobro. –Dobro. –Daj roko. –Daj …
Mami, ati. –Ja? –Tvoja starša sva.
Živijo. –Prevoz sva dobila.
Glej, glej. Ponovno pozdravljena. Ali naj rečem ciao?
Hvala. Hej, Georgia …
Ljubica! Tako me je skrbelo.
V redu smo. Le dolgo kopel potrebujem. Kako si?
Prav si imela glede spanca. Obe nogi lahko premikam. In glej, ena roka dela!
Kje ste bili? –Dolga zgodba … –Naš čoln je odneslo.
To ni dolga zgodba. –Če bi bil zraven, bi bila.
Kam greš? –Lily!
V Wrenino sobo se grem pripravit, saj se popolne poročim.
Lahko se pridružita ali pa odletita domov.
Lily.
Živijo. –Vaš smoking, gospod.
Ste v redu, gospod? –Ja, vse je očitno odlično.
Presenečenje! –Zakaj si to storil? –Naročil sem nama malico. –Prav.
Kako dolgo si že tu? –Ne tako dolgo.
Hladna malica?
Nisem vedel, kako dolgo boš v kopalnici.
Napad panike bo trajal cel dan. –Nekaj pojej.
Ne ravno jajc, malo so zakrknjene.
Najprej pa … –Kaj?
Drugi poskus.
Georgia. –Ja?
Ljubim te.
Si čudovita in prijazna.
Dobro, tokrat ti ni treba klečati … –Želiš, da stojim? –Ja.
Daj, no! –Si v redu? Tako mi …
Led ti bom prinesel. –Ne, v redu sem.
Kako si pogumna. –Bog!
Bog, kako boli!
Nehaj jokati.
Zakaj bi jokala?
Saj ne izgubljam nekoga, ki nadomešča celo mojo grozno družino.
Je moja maskara v redu?
Za klovna je. Naj ti pomagam.
Se spomniš najine diplome? –Ja, to je bilo pred dvema mesecema.
Ga. C?
Tu boste morali prevzeti. Jaz ne morem.
Živijo. –Živijo.
Smem?
Lagala si mi.
Tako zelo mi je žal.
Starši bi za svojega otroka naredili vse, razen jih pustili, da so, kar so.
S tvojim očetom naj bi bila drugačna.
Bila naj bi boljša.
Jaz sem hotela biti boljša.
Ni boljšega, mami.
Nihče ni boljši.
Seveda je.
Ljubica, rada te imam.
Pripraviti te morava na poroko.
Trenutno si vsa razpacana. –Saj vem.
Moja razpacanka si.
Celo ti se nisi tako dolgo pripravljal. Isti je, kot ti.
To bom vzel kot kompliment.
Potrebuješ pomoč? –To ne izgleda dobro.
Torej imajo težave? –Prišla sta ponjo, da bi jo odpeljala nazaj v Ameriko.
Pa bi ga res moral zabosti.
Mislil sem, da lahko spremenim njihovo mnenje.
Tu ne gre zanju.
Greva? –Ja, greva.
Mama, poročil se bom.
Dan sinove poroke.
Lahko verjameš, da nisem prinesel oblačil za poroko? –Poroke naj ne bi bilo.
Ne izgleda sposojen.
Lepo si se uredila.
Glej najino punco.
Ja.
Dobra je.
In zdaj zadnji del ceremonije. –Najlepša hvala.
Gede bo s svojim nožem razrezal pandanus
in s tem pokazal, da sta z Lily pripravljena živeti skupaj.
Desa, kala, patra.
Pravi kraj, čas in okoliščine.
Žal mi je, a nimava vseh treh.
Georgia, g. Cotton,
potrebujeva vajino podporo in blagoslov, pa ju nimava.
Ko prebodem ta list,
to pomeni, da bova ta čudovita oseba in jaz
postala družina.
Ne moreva biti družina brez vaju.
Zato vaju lepo prosim,
za Lily in zase, drugače se ne bova poročila.
Ne bi najprej vprašal mene?
Tudi ti lahko opraviš težke reči.
Ne potrebujeta najinega blagoslova. Imata ga. Tukaj je.
Potrebujeta le drug drugega.
Če bi midva poslušala njene grozne starše ali moje neumne prijatelje,
Lily ne bi bilo in vsi se strinjamo,
da je svet z njo mnogo lepši.
Torej …
S tvojo mamo ti stojiva ob strani. Na vajini strani.
Zdaj in za vekomaj.
Bova?
Čakaj. –Kaj?
Samo hecam se. Daj!
To je moja hči.
Misliš, da bi se stvari za naju drugače obrnile, če bi malo brcala kokos naokoli?
Nekaj rdeče in bele niti ne bi škodilo.
Paul me je zaprosil. –Vem.
Znova danes zjutraj.
Kaj si odgovorila? –Prosila sem ga za led, ker me je s čelom v nos.
Mnogi bi te v takem trenutku raje poljubili.
Naj pogledam tvoj nos.
Naj vidim.
Mislim, da bi morala privoliti.
Paul je dober človek.
Če si z njim pol toliko srečna,
kot si bila, ko sva bila midva srečna …
Potem bi morala privoliti.
Kaj pa vem.
Morda sem prestara, da bi se znova počutila mlado.
Mislim, da sem zamudila nekaj odločilnega, zdaj pa je prepozno.
No …
Meni se zdi, da si v najlepših letih.
Celo s tem krivim nosom.
Živijo.
Kaj delaš tu?
To bedarijo gledam. Temu rečeš zahod?
Sem spadam.
Saj vem.
Greš plesat z mano?
Greva plesat.
Kako je tiho.
Živijo. –Živijo.
Sem te zbudil? –Ne.
Sem brcal? –Ne. –Bog, brcal sem. –Ne, bedela sem že. –V redu.
Trajekt imava šele popoldne. Lahko bi šla veslat.
Ne morem se poročiti s tabo, Paul.
Ni nama treba veslati.
Sem storil kaj narobe? –Ne. Samo …
Ni pravi čas, kraj ali dekle.
Tako mi je žal.
Meni tudi.
Ne strinjam se le zato, da bi se strinjal s tabo.
Vseeno bom šel veslat.
Brcni jo!
Ne! –Še malo, še malo.
Presneto!
Zdaj leti! Leti!
Kje je Paul? –Na hitro je moral v Hanoi. Pošilja pozdrave.
Povedala sem mu, da ne bo šlo. Meni. Njemu. Nama.
Lepše sem povedala.
Mami, žal mi je.
Se lahko osredotočimo name? –Seveda.
Le kaj bom brez tebe?
Hočem, da jih vzameš.
Strinjala sem se s poroko, za teto sem pa premlada in prelepa.
Hej. –Hej.
Dobro. Dobro, poba.
V redu.
Ali. –Ne, nobenih solza.
Prav. Rada te imam.
In jaz imam rad tebe.
Dobro.
Dobro. –Adijo. –Pazita nase. –Vii tudi.
Rada te imam.
Super rada te imam.
Žal mi je zaradi Paula. –Ne, ti ni. –Ne ravno.
Pogrešala jo bom. –Ja.
Razumem, zakaj ji je tu všeč. –Ja, lepo je.
Sam bi lahko preživel nekaj časa tu. Nekega dne.
Zakaj bi lepe stvari hranila za konec? –Ja.
Kaj?
Ja? –Ja.
REŽIJA
Ne bom pustila, da zavrže svoje življenje zaradi noro čednega tipa,
ki živi na najlepšem kraju na svetu. Vem, kako se to sliši, a imam prav.
Rez. –Akcija.
John, si pripravljen? John je pripravljen.
Nehaj.
Goste imava.
Velika ljubezen. –Ljubimec. Rada te imam. –Rad, rad. –Jaz sem te rodila. –Rez.
Je tako, mame? Je tako?
Šampanjec. –Dva, prosim. –Kar steklenico pustite. Hvala.
In vrečko za bruhanje ter britvico.
Akcija. –Kaj je?
Sem vedel, da se nekaj pripravlja.
Počakaj, moram vaju slikati.
Nobel. Hočeš slamico? –Hočeš ti kolostomijsko vrečko?
Hvala. Tako zelo te imam rad. –Me veseli, da si mi tako podobna. –Jaz pa, da ji nisi.
Razumete? Točno tako!
Šampanjec. –Dva, prosim. –Kar steklenico pustite.
Sranje! –Si v redu? –Le George Clooney je, imamo še enega.
1–800–Brad–Pitt.
Prevedla in uredila Lorelei
Tehnična obdelava DrSi Partis