- Vem bor i Berwick-upon-Tweed? - Ingen vi känner.
Ligger inte det norrut?
Försiktigt.
Jösses. Det är från Queenie Hennessy.
- Vem? - Hon arbetade på bryggeriet.
Jag skjutsade henne ibland.
Harold?
Hon ligger på hospice. Hon vill bara ta farväl.
Det är vackert väder. Du kan väl ta fram stolarna till terrassen?
Kära Queenie. Tack för ditt brev. Jag är så ledsen. Kära...
- Sitter du fortfarande där? - Jag försöker skriva till Queenie.
- Kan du inte bara skicka ett mejl? - Vill du göra det?
- Varför skulle jag det? - Du är bra på såna saker.
Du arbetade ju med henne. Skriv nåt du menar.
Med vänliga hälsningar, Harold Fry
- Jag går nu. - Är du borta länge?
Jag ska bara gå till brevlådan.
HAROLD FRYS OVÄNTADE VANDRING
- God morgon, Harold. - God morgon, Rex.
- Härlig dag. Ska du ut och gå? - Jag ska gå till brevlådan.
Jag får inga brev. Sen Elizabeth gick bort får jag bara reklam.
- Ska jag ta det? - Nej, jag ska till posten.
POSTKONTOR
Harold?
- Bensin? - Nej tack.
- Är det ett brev? - Till en vän.
- Gulligt. - Hon har cancer.
- Nu skickar jag det och går hem. - Min faster hade cancer.
- Vill du ha en påse? Till mjölken. - Nej tack.
Man får inte ge upp. Det handlar inte om medicin.
Det handlar om det man har här. Man måste ha tro.
- Pratar jag strunt? - Inte alls.
Jag har nog aldrig riktigt förstått mig på religion.
Jag menar inte religion. Man måste tro att man kan göra skillnad.
Blev din faster bättre för att du trodde på det?
Hon sa att det gav henne hopp, när allt annat var borta.
- St. Bernadines hospice. - Jag vill prata med Queenie Hennessy.
- Jag måste berätta nåt för henne. - Det går inte, är jag rädd.
- Är det för sent? - Queenie sover nu.
Vill du lämna ett meddelande?
Säg till henne att Harold Fry är på väg.
- På vad då? - På väg.
Hon behöver bara vänta, för jag ska rädda henne.
- Jag ska gå och hon ska leva. - Linjen är dålig.
- Vad gör du? - Jag går.
Okej, jag ska säga det till henne. Du går?
Från South Devon till Berwick-upon-Tweed.
Jag ger mig av nu. Så länge jag går ska hon leva.
Säg till henne att jag inte ska svika henne den här gången.
Vänta på mig. H.
Då så.
Du gör alltid så här. Du säger att vi är klara, sen hämtar du mer skräp.
Hej då!
Hej.
Vem hade anat det?
- Jag går till Berwick-upon-Tweed. - Du gör vad då?
- Jag ska rädda Queenie Hennessy. - Har du druckit?
En flicka på macken med blått hår sa att hon räddade sin faster.
Du kan inte rädda folk med cancer om du inte är kirurg.
Och du går aldrig.
Du har aldrig gått. Du går ju bara ut till bilen.
Det här är löjligt. Kom hem!
Det räcker inte att skicka ett brev.
Snälla du. Jag måste göra det här, Maureen.
Jaha... Om det är det du behöver. Det visste jag inte.
Gå? Varför inte? Gå till Berwick-upon-Tweed.
Det är väl bara 800 kilometer!
Harold?
Du ska inte dö. Du ska inte dö. Du ska inte dö.
Du ska inte dö. Dö ska du inte.
Du inte dö ska.
Du ska inte dö. Du ska inte dö.
Inte dö du ska. Ska du inte dö.
Dö ska du inte. Inte, inte, inte.
Jag har gått 13 kilometer idag.
Du stinker.
- Är allt som det ska, Maureen? - Ja.
- Varför gör inte Harold det där? - Han ligger i sängen.
- Är han sjuk? - Det är inget, han halkade.
Å nej, så hemskt. Finns det nåt jag kan göra?
Nej tack, Rex. Han behöver bara vila.
- Har du sett några igelkottar idag? - Nej, tyvärr.
Du ska inte dö. Inte ska du dö.
Dö ska du inte. Inte ska du dö.
Inte. Inte. Inte, inte, inte.
- Är allt som det ska? - Kan jag få be om ett glas vatten?
- Tänk att vatten kunde vara så gott. - Är det säkert att allt är bra?
Jag ska gå långt, men har inte riktigt fått kläm på det än.
Du kan väl sätta dig en stund?
Man skulle ju kunna tro att det var enkelt att gå.
Det är häpnadsväckande hur svårt det som borde vara instinktivt är.
Som att äta.
En del har problem med det.
Att sova.
Till och med barn.
- Har du några barn? - Ett.
- En son? - Ja.
En man behöver en son.
Utan en son är han slutstationen.
Inte, inte, inte.
- Så... du håller fortfarande... - Ja.
- Och du? - Jag är fortfarande här.
Om det är vad du menar. Jag har inte gått nånstans.
Harold, jag menade det inte när jag sa att du skulle gå.
Jag menade att du skulle komma tillbaka. Harold?
Jag har lovat.
Du har väl räknat ut hur mycket det här kostar?
Jag håller mig till en budget. Vi hade ju inga planer, direkt.
- Går det bra? - Om det går bra?
Att jag gör det. Att jag går.
Jag märker knappt att du är borta.
Kära Queenie. Jag går fortfarande. Harold.
- Ursäkta, är det ledigt här? - Ja.
- Det är alltid svårt att säga adjö. - Ja.
Vill du ha hälften? Varsågod. Jag äter inte upp allt.
- Vi kan dela. - Tack.
Får jag ställa en fråga? Du verkar vara en förnuftig man.
Ja, visst.
Jag åker till Exeter varje torsdag.
Jag träffar en ung man. Vi gör saker. Ingen annan vet om det.
Får jag fortsätta?
Han pratar inte så bra engelska.
Jag tror att han hade polio som barn. Det får honom att halta ibland.
Den unge mannen berör mig.
Han berör mig mer än vad jag kan uttrycka, men...
Jag slickar hans gymnastikskor. Det är en del av det vi gör.
Men idag märkte jag att det var hål i tån.
Jag vill köpa nya till honom, men jag vill inte såra honom.
Jag står inte ut med tanken att han går runt med hål i skon.
Hans fot blir ju våt.
Vad ska jag göra?
Jag tror att jag hade köpt nya gymnastikskor till honom.
Tack.
- Vill du ha skjuts? - Nej, tack.
- Är du säker? - Jag har lovat.
Vad vet du om drifthastighet?
Tja...
Inget.
- Vem var Milton? - Milton?
Det vet jag inte.
Men för Guds skull.
Din mamma säger att du har kommit in på Cambridge.
Jag hatar dig!
Dra åt helvete!
Nej, nej! Nej...
Tack. Jag ska gå alldeles strax.
Men du är ju helt förstörd.
Både dina skor och din kropp. Du är förstörd på alla sätt.
- Hur ska du ta dig till Berwick? - Det vet jag inte.
Jag har svikit Queenie en gång. Jag tänker inte göra det igen.
Du kan sova i mitt gästrum i natt.
- Min son önskade sig en hund. - Det är min partners hund.
Hälsa din fru. Jag tänker fortfarande på dig och David.
- Harold? - Ja?
- Till dina fötter. - Du behöver inte tvätta mina fötter.
Du går märkligt. Jag måste titta på det.
Det är inget fel.
- Inte? Hur tar du hand om dem? - Jag sätter på plåster.
- Visa mig ditt ben. - Det är ingen fara.
- Jag är utbildad. - Är du sjuksköterska?
Läkare. De låter kvinnor bli det nuförtiden.
Ge mig din fot. Jag skickar inte hem dig, Harold.
Om du fortsätter blir det värre.
Dina blåsor är infekterade. De måste behandlas.
- Varför har du inte riktiga kängor? - Det här är mina skor.
Min partner tycker om att gå. Han har all utrustning.
Du måste vara en bra läkare.
Jag får bara jobb som städare i England.
Tycker du att dina fötter ser illa ut skulle du se toaletterna jag städar.
Nå... fick din son nån hund?
Jag är rädd att jag svek min son ordentligt.
Din son och Queenie? Svek du dem båda?
Det är inte gott nog. Det blir det aldrig.
- Så det handlar inte om er? - Min make.
- Men han är inte här. - Han går.
- Till kliniken? - Till Berwick-upon-Tweed.
Han tror att han kan rädda en före detta kollega. Hon har cancer.
- Hur ska han rädda henne? - Han tror att vandringen gör det.
Han gick för elva dagar sen. Han fick idén från en flicka på en mack.
Harold går inte.
Han kan orsaka en olycka. Han måste hejdas.
- Och han har Alzheimers. - Jag förstår.
- Vilken medicin tar han? - Jag menar...
Det är inte diagnostiserat, men han glömmer saker jämt.
- Han glömde till och med sin telefon. - Har han ingen telefon?
Han går genom hela England och har ingen telefon.
Mrs Fry...
Att er man glömde telefonen behöver inte betyda att han har Alzheimers.
Det är bra att gå, både för kroppen och hjärnan.
Det han gör kan verka lite ovanligt, men...
...men han skadar ingen.
Det är fint.
Tillbaka klockan fem. Vila idag. PS. Jag har konfiskerat dina skor.
- Du måste vila en dag till. - Jag måste vidare.
Vad är jag skyldig dig för rummet?
Varsågod.
Tack!
- Jag hann inte träffa din partner. - Det hade du ändå inte gjort.
- Hur så? - Han bor inte här längre.
- Du tycker väl att jag är helgalen. - Nej, det gör jag inte.
Vi kom hit för att få ett bättre liv.
Några månader senare dök en kvinna med ett barn upp.
Jag visste inget om kvinnan, eller barnet.
Jag trodde att han skulle kasta ut dem, men när han lyfta upp barnet...
...var det som att se en man jag inte kände.
Jag gick på en promenad, och när jag kom tillbaka var de borta.
- Han kanske kommer hem. - Det är ett år sen.
Och här är du, som går till Berwick-upon-Tweed.
Om jag bara hade en bråkdel av din tro.
- Det har du. - Nej.
Jag väntar på nåt som aldrig kommer att hända.
Ja?
Varsågod.
Är du säker?
Gå väl, Harold. Du är inte skyldig mig nåt.
Du var min gäst.
- Maureen. - Har du nån mjölk?
- Självklart. Vill du komma in? - Nej tack, jag väntar här.
Varsågod.
- Hur mår patienten? - Bra.
Han är inte hemma, Rex. Jag ljög.
Trodde du att jag inte visste det?
Det var jag.
Det var alltid jag som pratade om att gå.
Men jag gjorde det aldrig. Jag stannade kvar.
För jag kunde inte gå min väg.
Även om det var...
...så förfärligt.
Jag sa saker en gång.
Jag klarar inte av att tänka på vad jag sa.
Världen hade varit sämre utan Harold.
Och nu har han gjort det.
Han går till Queenie.
Och jag är rädd att han inte kommer tillbaka.
Vi skulle kunna köra och leta rätt på honom, det tar bara några timmar.
Kanske.
Nej, det kan jag inte.
Tänk om han inte vill träffa mig?
Sanningen att säga...
...så har det inte varit ett äktenskap på 25 år.
- Kände du henne? Queenie? - Nej.
Jag träffade henne en gång. Hon kom hem till oss med ett meddelande.
Jag skickade iväg henne.
Han träffade henne aldrig igen.
Harold har inte lämnat dig, Maureen.
- Det är inte det det handlar om. - Men Rex...
Jag gav honom aldrig meddelandet.
Du ska inte dö. Ska du inte dö. Du ska inte dö.
Det är svårt. Men din vän är i trygga händer på ett bra ställe.
- Känner du nån på hospice? - Jag är kirurg.
Jag behandlar folk med cancer.
Jag träffade en slovakisk kvinna. Hon är läkare.
Hon får bara arbete som städerska.
Går du för att samla in pengar?
- Hon väntar. - Ursäkta?
Jag går och hon lever. Jag ska rädda henne.
Jaha... ja.
- Är du religiös? - Nej.
Det är jag. Min fru och jag går i kyrkan varje vecka. Men...
...cancer handlar inte om tro, utan om läkarvetenskap.
När man hamnar på hospice finns det inget mer vi kan göra.
Det betyder att det är slutet. När skrev din vän?
- För tre veckor sen. - Har du gått sen dess?
Uppriktigt sagt så ser du trött ut.
Är det verkligen nödvändigt att göra allt det här?
Förlåt, jag borde ha varit tyst. Min fru säger att jag lägger mig i.
- Det gör inget. - Gå vidare du, lycka till.
David?
Förlåt.
- St. Bernadines hospice. - Kan jag ge Queenie ett meddelande?
- Är det ni som kommer till fots? - Ja, jag gjorde det.
Syster Philomena hoppades att ni skulle ringa. Hon har nyheter.
Mr Fry? Jag ska vara ärlig. Queenie har ingen familj.
- I sådana fall brukar de dö snabbt. - Jag förstår.
Så förändringen är otrolig. Jag kan inte förklara det.
- Ursäkta? - Hon visar upp era vykort.
Vissa dagar sitter hon till och med upp!
- Väntar hon? - Ja, mr Fry. Som ni bad henne göra.
När ni ringde trodde jag inte att ni förstod hur allvarligt det var.
Men jag hade fel. Det kanske är vad världen behöver just nu.
Lite mindre förnuft och lite mer tro.
- När kan vi vänta oss er? - Om tre veckor, ungefär.
- Det ska jag säga till Queenie. - Säg att hon inte får ge upp.
- Säg att jag ska fortsätta gå. - Det ska jag göra.
Inte ens när hon tvivlar får hon ge upp.
- Hon måste leva vidare. - Det tror jag att hon gör.
Gud välsigne er, mr Fry.
LEDIGA RUM
Hallå?
Jag tänker gå utan så många saker. Jag tänker på dig ofta.
VARSÅGOD ATT TA
Tack!
Skål för vandringen.
- Vill du inte ha en öl? - Saft är perfekt.
Tror du verkligen att du klarar det?
Om jag bara fortsätter gå så måste jag ju komma fram.
Det du gör är fantastiskt.
- Skulle jag kunna få ett chips? - Naturligtvis.
- Så du älskar kvinnan i Berwick? - Jag älskar min fru.
Får jag ta en bild? Bara för att komma ihåg dig.
Jag önskar att du kunde se det.
- Harold Fry? - Ja?
Det är otroligt!
- Vad kan jag ge dig? - Inget.
- Varsågod. - Tack.
- Det var trevligt att träffa dig. - Detsamma.
...det kommer in skurar västerifrån under natten.
Nu ska vi berätta om en pensionerad man från trakten-
-som går från South Devon till Berwick-upon-Tweed.
Jag ser till att inte röra till nåt.
Jag bryter aldrig upp ett lås.
Hur är det med dig, Maureen?
Ja, du vet. Jag har inget att berätta. Jag är bara hemma.
Harold? Har du sett nyheterna?
- Nej, hur så? Vad är det? - Det är du, Harold.
Du och Queenie. Ni är överallt.
Mr Fry?
Mr Fry! Mr Fry!
Harold!
Mr Fry! Mr Fry!
- Wilf. - Ursäkta?
Jag heter Wilf. Jag vill bli pilgrim.
- Jag vill också rädda Queenie. - Förlåt, vad gör du?
Jag sa: "Ge mig ett tecken om jag ska söka upp mr Fry."
Gissa vad som hände. Han gav mig en duva.
- Vem då? - Gud.
- Gav Gud dig en duva? - Ja, ungefär, den hade vingar.
Poängen är att det var ett tecken. Om du frågar visar han vägen.
- Han hittar parkeringsplatser också. - Det behöver jag inte.
- Jag visste inte att du hade en hund. - Det har jag inte.
- Vems är det, då? - Det vet jag inte.
Titta. Kom då.
Du ser. Den tycker om oss.
Kom då.
Gud älskar mig. Och dig, mr Fry. Och Queenie.
Och hunden. Han älskar oss alla. Man behöver bara öppna sitt hjärta.
Det visste jag inte förut, men nu gör jag det-
-och ibland kan jag känna hans ljus-
-och jag vet att han tänker visa mig vägen och det är... Vänta lite.
- Är allt som det ska? - Ja.
Jag kommer nu.
Ska vi ta rast snart?
- Kan du tända en brasa, Wilf? - Om jag kan.
- Var har du bensinen? - Vi behöver bara en tändsticka.
Jäklar.
- Får jag göra det? - Om du vill.
- Hur gammal är du, Wilf? - Tjugofem.
Jag är 20.
Arton.
- Vet dina föräldrar var du är? - De bryr sig inte.
Du kan inte gå med mig till Berwick-upon-Tweed.
Jag vill bara göra nåt med mitt liv. De flesta jag känner tar tabletter.
- Gör du det? - Jag har slutat.
Jag har slutat med sprit också. Jag är ren.
Kan jag inte få gå med dig, mr Fry?
Hur vet jag att det inte är giftigt?
Jag äter det. Se på mig.
Usch!
Det är inte så illa.
- Blir du inte rädd? - Vi sov dåligt förut.
Här ute i det fria finns det mindre att vara rädd för.
Kan vi be?
- Vill du det? - Ja.
Du får göra det om du vill.
Vad var det?
Rävar.
Kanske hundar. Får.
Vi gick inte förbi några får.
Det är ju helläskigt.
Wilf... Det ordnar sig.
Det ordnar sig. Inget kommer att hända dig.
- Ser du den? - Ja, så häftigt.
- Ta inte mer än vi behöver. - Okej.
En...
...två, tre...
...fyra...sex.
Vi avslutar med Harold Fry som lämnade sitt hem i Kingsbridge-
-för att gå över 760 kilometer till Berwick-upon-Tweed.
- När kommer du fram till Queenie? - Om två veckor.
- Om två eller tre veckor. - Vi tar oss dit tillsammans.
Vi kom ikapp honom i Sheffield, där han fick ett varmt välkomnande-
-och hejarop på sin vandring.
Tack så mycket, så snällt.
- Den tar jag. - Då går vi.
Fortsätt att gå, Harold.
Men jag gör inget! Jag sitter här och glor dagarna i ända!
- Du väntar på Harold. - Queenie väntar!
- Du måste tro på honom. - Ja, men vem tror på mig?
Jag ser honom på tv. Alla applåderar och han är så glad.
Nu har han en ung man i släptåg, och jag vet inte vem han är.
Det hade varit enklare om han var död, då hade jag vetat.
Det var hemskt sagt.
- Vet du vad jag ångrar mest? - Nej.
- Att jag inte kämpade emot. - Men hur kunde du ha gjort det?
När läkarna sa att Elizabeth skulle dö så gav jag upp, vi gav upp.
Det hade inte gjort nån skillnad-
-men jag önskar att hon hade sett hur mycket jag ville ha henne kvar.
Jag borde ha blivit rasande, Maureen.
Jag borde ha blivit rasande.
Kom igen, Fry! Kom igen, Fry!
Kom igen, mr Fry.
- Kom igen, Fry! Kom igen, Fry! - Den här vägen!
Kom igen, Fry! Kom igen, Fry!
Kom igen, Fry! Kom igen, Fry! Kom igen, Fry!
Vi skulle kunna ha t-shirtar på oss. Så att folk vet vilka vi är.
Jag har en vän som kan göra dem på en dag.
- Göra vad? - T-shirtar.
Jaha.
- Harold Fry? - Ja?
- Vi bjuder. - Menar du det?
- Är allihop gratis? - Ja.
Jag har pizza! Nån som vill ha?
- God natt, Harold. - God natt, Kate.
Här kommer den!
- Hur ser det ut? - Fint.
- Pilgrim. - Ja, pilgrim.
Mr Frys pilgrimsfärd!
- Jag tycker att det här är fel. - Vad då?
Allt det här. De känner inte Queenie.
- Jag kanske borde gå. - Vart då?
- Jag vet inte. I förväg. - Utan oss?
Du får inte gå. Vi behöver dig. Det är därför vi är här.
Queenie, Queenie, nu kommer vi!
- Tre, två, ett. Pilgrimer. - Pilgrimer!
En gång till här borta. Tre, två, ett. Pilgrimer.
- Peka på Harold och ropa "Harold!" - Harold!
Härligt, ge er själva en applåd.
- Maureen! Vad gör du här? - Rex och jag ville köra en tur.
- Är Rex också här? - Ja, han är borta i kiosken.
- Har du tid för en kopp te? - Ja.
Det finns så mycket att välja mellan. Går det bra att du betalar?
- Vad vill du ha? - En jordgubbsmilkshake och en sån.
- En kopp kaffe till mig. - Vilken sort?
Vanlig, bara.
Vänta lite, du är ju han från nyheterna. Han som går.
- Ja. - Vill du ge mig din autograf?
Min mamma tycker att du är fantastisk.
- Så härligt. - Skönt...
- Du först. - Nej, nej...
- Blir du igenkänd ofta, Harold? - Alla är förvånansvärt vänliga.
- Får jag...? - Varsågod.
- Var sov du i natt? - På ett fält.
- Jag luktar väl inte illa? - Nej.
Jag tvättade mig i en bäck. Men jag har ingen tvål.
- Jag har ingen rakhyvel heller. - Jag gissade det där med rakhyveln.
Jag kan köpa lite tvål åt dig.
Tack, men jag vill inte ha med mig för många saker.
Här.
Förlåt.
Men att se dig igen...
...och du ser ut att må bra.
- Det gör du också. - Nej, det gör jag inte.
Jag ser ut som nån som har blivit lämnad.
Jag saknar dig.
Jag önskar att du ville komma hem.
Jag saknar dig också.
Men jag har inte gjort nåt i hela mitt liv, nu gör jag äntligen nåt.
Jag måste gå färdigt.
Queenie väntar. Hon tror på mig. Förstår du?
Ja, naturligtvis förstår jag det. Jag är bara...
Jag vet inte var jag passar in.
Jag förstår att du är en pilgrim nu, och allt det där.
Det är bara det... Jag kan inte hjälpa att jag tänker på mig själv.
- Jag är inte lika osjälvisk som du. - Alla kan göra det jag gör.
Men man måste släppa de saker man tror att man behöver.
Du har fått en hund.
Det är nog han som har fått mig.
- David önskade sig en hund. - Jag vet.
Maureen...
Jag såg honom.
Jag tror att jag såg honom.
Jag måste gå.
Du kan gå med oss. Du skulle också kunna göra det här.
Nej, det kan jag inte. Jag har inte mina saker.
- Du behöver inte dina saker. - Jo, det gör jag. Jag behöver dem.
Förresten...
...skulle jag hälsa från Rex.
Jag har de här med mig.
Såvida pilgrimer inte använder plåster?
Jag älskar plåster.
Det var själviskt av mig att be dig ge upp din vandring.
Förlåt mig, Harold.
Det är jag som behöver förlåtas.
Harold Fry är på väg! Harold Fry är på väg!
VAR DEN MAN SOM GÅR 800 KM
Harold Fry är på väg! Harold Fry är på väg!
- Vad gör du? - Inget!
- Har du nåt där? - Nej.
- Har du tagit nåt från min väska? - Nej!
- Är det en bit kvarts? - Den är min.
Nej, det är den inte. Den är till Queenie. Den får du inte ta.
Den trillade ut! Du tappade den! Jag hjälpte dig!
Vad är det? Jag har hösnuva.
Ta den. Det är bara lite glas.
Wilf... Kan du inte sluta ta tabletter?
Tabletter är inte bra för dig.
Det är bara en glasbit.
Wilf?
- Wilf! Har ni sett Wilf? - Inte idag.
Har du sett honom?
Wilf? Har nån sett Wilf?
Wilf!
Gamle vän din häst är död det vet vi, det vet vi
Gamle vän din häst är död
Stackars gamla häst
Månens sken är så klart
Och stjärnorna tindrar underbart
Han påminde mig om min son.
Min son var så smart.
Han kom in på Cambridge.
Det fungerade inte.
Han tog sig vatten över huvudet.
Han kom hem...
...men han hade börjat blanda alkohol och tabletter.
Han skulle göra allt för att inte bli som jag.
Jag visste inte vad jag skulle säga.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag pratade om honom med Queenie.
Vi pratade ofta om honom.
Vi har knappt gått en och en halv kilometer idag.
Ännu mindre igår.
Du hade rätt, Harold.
Du måste lämna oss.
Kom igen.
Nu dröjer det inte länge, Queenie.
- Ursäkta, är inte du... - Nej, ledsen.
Kom igen. Vi får upp dig.
Då går vi vidare.
Hund? Det är sista biten.
Hej.
Nej.
Nej. Nej!
Var är David?
- Harold, är det du? - Jag vill komma hem.
Du hade rätt. Jag klarar det inte.
- Var är du, Harold? - Det vet jag inte.
- Vet du var du har varit? - Jag vet inte ens vilken dag det är.
Det är tisdag, Harold. Du har varit borta i 62 dagar.
- Fråga nån. - Det kan jag inte.
Folk är vänliga. De flesta man träffar är vänliga.
Fråga nån. Jag ska titta på kartan.
Ursäkta? Var är jag?
- Adderstone. - Var då?
- Adderstone. - Adderstone.
Vänta. Lägg inte på.
Du är nästan framme.
Det är 29 kilometer. Det är ingenting. Vi ser det.
- Vem är du tillsammans med? - Rex. Vi har ätit middag.
Jag klarar det inte, Maureen.
Harold...
Innan Queenie åkte kom hon hit.
Hon bad mig säga att du inte skulle klandra dig själv.
Du var hennes vän.
Men jag stod inte ut med att du fick tröst när jag inte fick det.
Jag gav dig aldrig hennes meddelande.
Jaha...
Berättade du för honom?
Om han ger upp nu...
...förlåter han aldrig sig själv.
INGET TIGGERI VI HAR ÖPPET
Kan jag få be om ett glas vatten?
- Varsågod. - Tack.
Drick det fort.
Tror du att nån skulle kunna låna mig en kam och en rakhyvel?
Kan du inte läsa? Jag måste be dig att gå, annars ringer jag polisen.
Självklart.
Jag vill ha min son.
- Jag vill ha honom. - Din son? Var är han?
Besöker du din son här? Finns han i Berwick-upon-Tweed?
Ursäkta, är du herrn som har gått ända hit?
Vem är din son? Vad heter han? Kan jag hjälpa dig att leta?
Han heter...
Han är min son.
Kära flickan på macken. Jag är skyldig dig hela historien.
För 25 år sen begravde jag min son.
Det är inget en far ska behöva göra. Han hängde sig.
Min fru tog det fruktansvärt hårt. Det är mer än en mor orkar bära.
Vi grälade ett tag, sen slutade vi prata.
Kallar du dig själv för man?
Du gjorde aldrig nånting! Du höll aldrig om honom!
Du kunde inte ens ta avsked!
Jag kunde inte förlåta mig själv. Jag drack för mycket.
Men det räckte inte. Så jag gjorde nåt dumt.
Jag ville bara bli straffad.
Queenie var min vän. Hon kände till det här med min son.
Hon tog på sig skulden för det jag hade gjort, och fick sparken.
Jag lät det hända.
Jag går inte för att Queenie och jag hade en kärleksaffär.
Jag går för att hon räddade mig en gång...
...och jag gjorde ingenting.
Det är därför jag skriver till dig.
Du ska veta hur mycket du hjälpte mig-
-när du berättade om din tro och din faster.
Även om mitt mod aldrig har kunnat mäta sig med ditt.
Med vänliga hälsningar och ett stort tack, Harold, parentes, Fry.
Tack.
- Mår han bra? - Det vet jag inte.
Herregud. Jag känner mig som en sån bedragare.
Varför då? Du inspirerade honom till att gå.
- Allt hände tack vare dig. - Det är just det.
Min faster gick bort för flera år sen.
- Är hon död? - Jag önskar att jag inte sagt nåt.
Men din tro, då? Jag trodde att den räddade henne.
- Var inte det poängen? - Hur skulle jag kunna göra det?
Hon var döende.
Naturligtvis.
Å, Harold.
Jag är Harold Fry. Jag har gått långt för att rädda Queenie Hennessy.
Välkommen, Harold Fry.
Queenie? Vi har en gäst.
Queenie är förvirrad och har ont...
...men hon väntade, precis som du bad henne om.
Hon kan inte tala, men hon kan höra.
Varför kan hon inte tala?
Vila fötterna lite. Du måste vara utmattad.
Hej, Queenie.
Det är Harold. Harold Fry.
Du verkar klara dig bra.
Maureen, jag...
Jag vet inte om du minns min fru, Maureen.
Hon hälsar så gott.
Jag har en souvenir med mig till dig.
Den är här. Den är här nånstans. Jag ska bara hitta den.
Där är den.
Titta.
Jag kan hänga upp den åt dig, om du vill det?
Jag kanske kan hänga den i fönstret.
Så där, ja.
Å, Queenie.
Hejsan, främling.
- Får jag...? - Ja.
Hur långt tror du att de där vågorna har rest?
- Hela den vägen för att sluta här. - Jag vet inte.
Det jag gjorde var fel. Förlåt mig.
- Besökte du henne? - Ja.
- Pratade du med henne? - Pratade?
Ja, vad sa du?
Inte mycket, jag stannade inte så länge.
Hur tänkte jag, egentligen?
Skulle jag gå genom hela England för att rädda en kvinna från döden?
Jag kunde inte ens rädda min egen son.
Du fine man.
Du reste dig och gav dig ut i världen.
Du gjorde det, med blind tillit.
Om det inte är ett mirakel att hitta vägen utan att veta om man når dit-
-så vet jag inte vad som är det.
Jag älskar dig, Harold Fry.
Det var det du gjorde.
- Är allt bra med dig, Harold? - Ja, Maureen.
Nu åker vi hem.
Översättning: Tilda Appelberg Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB