Den er vakker, ikke sant?
Eternals er helt klart en ambisiøs film.
Du har ti nye figurer.
Den strekker seg over 7000 år.
Du er på jorda, men også i rommet.
Du er over hele planeten.
Ja, omfanget og størrelsen er svær.
Jeg vil si det er vår mest ambisiøse film...
NATE MOORE PRODUSENT
...og det er i et MCU som har Endgame.
Nesten alt du kan tenke deg.
Det er monstre, det er enorme romguder.
Det er en kjærlighetshistorie.
Derfor begeistret den oss som filmskapere.
Vi har laget over 25 filmer ved Marvel Studios,
men denne føles helt klart forskjellig fra alt vi har laget før.
Dette er en ny verden.
Jeg tror det er det som er utrolig ved Marvel,
at det er et utrolig komplekst univers.
Jeg tror Eternals er den mest storslåtte filmen
Marvel har laget.
Det står mer på spill
enn noen MCU-superhelt har måtte takle så langt.
Den er så mye større enn noe annet
vi har sett ved MCU.
Og den handler om legender som blir til.
Ved slutten av filmen
vil måten vi ser på MCU og selve jorda endre seg.
KEVIN FEIGE PRODUSENT
Påvirkningen Eternals vil ha på MCU
vil intet mindre enn omdefinere Cinematic Universe helt.
Min første visjon for filmen
kan oppsummeres i et William Blake-dikt.
"Å se verden
"I et sandkorn
"Og en himmel i en villblomst.
"Holde uendeligheten i håndflaten
"Og evigheten i en time."
Da jeg gikk inn for å selge ideen uten å si noe...
CHLOÉ ZHAO REGISSØR
...var det det jeg gjorde.
Visjonen for filmen er: Hvordan kan vi fange noe så storslått
og intimt på samme tid,
noe så storslått som solas tilblivelse
og så intimt som en elskers hvisking?
Og hvordan kan disse øyeblikkene eksistere sammen i en film?
Og det var utfordringen.
Jeg vet ikke hvordan det skjedde.
Jeg hadde akkurat møtt forfatteren da.
Så da jeg ble oppringt for å komme og hilse på Nate Moore,
ble jeg veldig overrasket og glad for Eternals.
Vi er alltid ute etter regissører som inspirerer oss
og som får til flotte prestasjoner.
Og jeg hadde sett Chloés første film,
og så så jeg The Rider, og syntes den var utrolig.
Den første samtalen jeg hadde med Nate
handlet veldig mye om historiene og figurene,
men også om hva jeg kan bidra med.
Vi kastet oss straks ut i, for det første, hva vi gjør,
men også hvordan.
For måten vi lager denne filmen på,
vil definere hva denne filmen vil bli.
Chloé har en veldig spesiell visjon for filmen.
På grunn av hvordan hun filmer, føles den ekstra personlig.
Så du får følelsen av at du lager
nesten en uavhengig film som er svær.
Da jeg hørte hun skulle lage en Marvel-film, tenkte jeg:
"Herregud, jeg vil være med på det."
Og se hvordan hun går bak superheltverdenen, gjør den til sin egen.
Chloé Zhao, som kommer fra en mer naturalistisk filmskapingsstil,
presser oss til å finne ut
hvordan filme mer av dette på innspillingsstedet,
som igjen er utfordrende logistikkmessig
med å få staben til forskjellige steder.
Å finne steder der man kan filme ute, kjempende med regn og elementene,
det er utfordrende.
Det er tøft for staben, for besetningen,
og for VFX-teamet.
Men det tjener en estetikk som er helt annerledes.
Det er en utfordring vi ønsker å ta.
Det er helt klart en utfordring, men en utfordring jeg liker.
For jeg kom både som en filmskaper som vil fortelle en historie,
men også som fan.
For meg er MCU et sted med flotte figurer og eventyr.
Og det er åpenbart at det er laget av et team
som elsker sjangeren og fansen.
Tida er inne.
Marvel Studios og Marvel Cinematic Universe
har lagt bak seg 10-årsjubileet.
Og med utgivelsen av den siste Avengers-filmen
har vi omsider fullført en Infinity-saga på 22 filmer.
Hvor går vi derfra? Hvor begynner vi?
Og det vi ville gjøre, var to ting.
Begynne på nytt med helt nye figurer, nye fortellinger,
men faktisk gå tilbake til noe av den dypeste, rikeste mytologien
i hele Marvel Comics.
Og når du ser på Marvels myteskapere,
er det en grunn til at Jack Kirby kalles kong Kirby,
og han skapte The Eternals for mange år siden...
NÅR GUDER VANDRER PÅ JORDA! THE ETERNALS
...som er en av de mytologisk sett rikeste historielinjene i Marvels historie.
Det gir oss et lerret å leke med,
ikke bare Marvel-lerretet,
men vår verdens faktiske historiske mytologier.
De evige i tegneserien ble skapt av Jack Kirby sent på 70-tallet.
Det var hans andre jobb for Marvel,
og han ville gjøre noe kosmisk og helt nytt.
Og i tegneserien, som i vår film,
var jobben deres å beskytte menneskeheten lenge nok
til at de himmelske kunne returnere og se
om menneskeheten var verdig å bli med dem til stjernene.
I vår film tror jeg de deler en lik bakgrunn.
I tegneserien kom de himmelske hit, fant det tidlige mennesket...
ZOIE NAGELHOUT PRODUKSJON OG UTVIKLING
...gjorde et eksperiment. De skapte avvikerne,
et mislykket eksperiment.
Og da de så at de mislyktes,
skapte de de evige som kontrapunkt.
Kirby skapte en verden som var så spennende og interessant,
men den var basert på menneskets historie
og den behandlet som om den kunne leve i vår verden.
Jeg liker mytologien bak den,
og jeg liker at han kunne blande rommytologi
med menneskelig mytologi på jorda
og at han kombinerte det og skapte figurer
som opplevde det.
Og ga oss en mulighet til å lære vår egen historie på nytt.
Vi likte å utforske opprinnelsen...
MANUSFORFATTERE
...til hele Marvel Cinematic Universe i vår film.
Vi ser på den for første gang, og møter de himmelske.
Og du har sett glimt av dem i andre filmer.
De himmelske vi har hintet til i tidligere filmer,
Guardians of the Galaxy, Knowhere, operasjonsbasen for samleren,
er faktisk en himmelsk leder.
De himmelske er slik en hjørnestein i Marvels historier og publisering,
og vi vil gjøre dem like viktige i Marvel Cinematic Universe.
Eternals er et epos.
Det handler om udødelighet, om identitet og plikt.
Og vi utforsket alle disse tingene
som så mange utrolige superhelter har gjort før.
Men vi ser på hele
menneskehetens historie her på jorda.
For å snakke litt om framgangen fikk vi 800 siden med research.
Alle tegneseriene, alle grafiske romaner, alt om dette universet:
"Vær så god. Lag en film."
Og vi brukte fire, fem uker bare på å tenke
og slå hodet mot veggen for å komme på denne verdenen.
The Eternals er produsert tre ganger i løpet av de siste 30 eller 40 årene.
Vi er endeløst inspirert av alle kong Kirbys verk
og Neil Gaimans jobb med The Eternals.
Jeg tror at fansens forventninger
er at vi skal bruke Neil Gaimans verk tidlig på 2000-tallet.
Og det er den mest populære The Eternals-serien,
men for oss kommer den sanne inspirasjonen fra Jack Kirbys opprinnelige 1976-serie.
Og det er delvis fordi han inkorporerte det i vår verdenshistorie,
i aztekernes historie.
Mye av designspråket hans, mye av fortellerinspirasjonen hans,
var fra verdens historie.
Jeg har sett dem kjempe, lyve og drepe,
men jeg har også sett dem
le og elske.
Det jeg liker ved Eternals' historie,
er at vi går tilbake til begynnelsen på vår sivilisasjon
for å se hva de har vært blant oss,
og de har hjulpet oss hele tida.
Vi får se på faktiske historiske hendelser.
Vi får se på tragediene og våre største øyeblikk
og se på hva det betyr å være her på denne planeten.
Denne planeten
og disse menneskene...
har forandret meg.
Og det har gitt oss mulighet til å dra tilbake i tid
og se ting vi ikke har sett før.
Ikke bare i Marvel Universe, men som filmskapere,
ting vi ikke får se så mye på film.
Gamle Mesopotamia, ved sivilisasjonens begynnelse,
og gamle Babylon, som for de fleste historikere er sivilisasjonens vugge.
Guptariket 200 e.Kr.
Det er en tidsperiode vi ikke hadde sett så mye på kino,
men som var rik på historiske fakta
som selv vi filmskapere ikke visste om.
Hvorfor kjempet dere ikke mot Thanos?
Eller i noen krig? Eller andre forferdelige ting i historien?
Vi får ikke blande oss i menneskekonflikter
om ikke avvikerne er med.
STEPHANE CERETTI VFX-ANSVARLIG
Da vi først prøvde å finne ut hva avvikerne var,
begynte vi å se på oldtidsmonstre fra gamle historier.
Grekerne og egypterne.
Chloé ville ha noe veldig unikt.
Vi ville ha noe som var fremmed,
men også rare former som vi på et vis kunne gjenkjenne.
I begynnelsen av filmen, i Mesopotamia,
er de mye større, som dinosaurer.
De er svære monstre.
Og ettersom de utvikler seg og tida går,
blir de mer som dyr som vi ser i dag.
Så det var alle historiefortellings-aspektene,
og det å formidle avvikernes design.
Selv om The Eternals finner sted over 10 000 år,
og det er forskjellige elementer
samtidig, har Kevin og Nate gjennom hele prosessen
konstant lagt vekt på rollefigurer.
Det er viktig å vite stemningen
og sjangeren til filmen man prøver å lage.
Og actionen, tror jeg, og jeg tror fansen er enig...
Løp!
...er underordnet fortellingen,
til det som er filmens emosjonelle kjerne, og hvorfor den er så spesiell
og så rørende.
For hvis ikke den emosjonelle kjernen og figurene er der,
bryr man seg ikke om hva som skjer med Iron Man eller Thor.
I dette tilfellet de evige.
Vi fokuserer på de eviges familiedynamikk.
Filmen har flere lag. Det er et sci-fi-eventyr
som spenner over lang tid.
Og under det er det et komplekst familiedrama.
Og under det er det en kjærlighetshistorie.
Og i kjernen av det tror jeg det er en selvrealiseringsreise.
Filmen er opprinnelig ledet av Sersi, en kompleks og feilbarlig kvinnelig helt
som jeg tror er den mest menneskelige helten MCU har sett.
Eterisk.
Observant.
Godhet.
Lys.
Framtida.
Sersi er empat, og hun kan manipulere materien.
Hun kan gjøre ting om til andre ting,
og hun forstår ikke helt rekkevidden til kreftene sine.
Hun er en veldig kreativ person. Det som begeistrer meg ved henne, er
at hun ikke slår noen.
Kreftene kommer av nysgjerrigheten hennes.
Derfor er hun kunstner.
Og hun har en dyp relasjon til naturen.
Hun er nysgjerrig på menneskeheten, slik andre evige ikke er.
I tegneserien har Sersi en livslyst
man ofte ikke ser i historier om udødelighet.
Hun finner skjønnhet i å ha vært levende så lenge,
for hun bruker opplevelsene og minnene sine,
og hun skatter dem.
Så den positive vinklingen er det som trekker oss mot vår protagonist.
Plaget.
Lidenskap.
Mystisk.
Utrolig.
Sjef.
Ikaris bærer verdens problemer på sine skuldre.
Han er den lojale soldaten.
Han slites mellom det som er rett for ham
og det som er rett for et høyere gode.
Så...
Ikaris.
Sersi og Ikaris har vært av og på i 5000 år,
så ja, ganske langvarig.
Det er vel langvarig.
Jeg tror de ser på mennesheheten svært forskjellig.
En analogi jeg liker, er at
når Sersi ser en ørken, ser hun sandkorn,
og hun ser skjønnhet i hvert sandkorn.
Men Ikaris ser ikke egentlig det.
Han ser på: "Det er en fare i ørkenen.
"Vi må dra." Så forelsker de seg i hverandre
fordi de liker å se verden gjennom den andres blikk.
De har såret hverandre.
5000 år, de har vært gjennom alt sammen,
og det er ekte kjærlighet der og mye historie.
Som med alle store kjærlighetshistorier,
filmer som Casablanca, går det opp og ned.
Og den byrden de bærer for filmen,
menneskehetens utvikling har påvirket hva de føler om hvem de er.
Teknologi.
Oppfinner.
Smart.
Glimrende.
Beskyttende.
Phastos er teknopaten,
som betyr at han kan bruke sinnet og energien
til å samle hva som helst av all teknologi.
Alt han gjør, vil han... Det er for menneskehetens framskritt.
Han har så mye tro på menneskeheten. Han er så lidenskapelig,
og som mennesker lever vi dessverre ikke alltid opp til forventningene.
På et tidspunkt i livet endret han syn på menneskeheten
og bare tok avstand.
Og det jeg liker ved utviklingen hans er at du ser ham bry seg igjen.
For Phastos, som er en person som beveger seg fra hjertet og fra sjela,
han prøver å gjenopprette det i seg selv og i andre rundt seg.
Han er en emosjonell kjerne for mange av filmens øyeblikk.
Det var flere avvikere enn du sa.
Det var sikkert gøy for dere.
Ja.
Kamp.
Ustabil.
Kriger.
Skjør.
Thena er kriger, og kjemper så fryktløst,
og det er alt hun elsker å gjøre.
Hun er krigens gudinne.
Hun kan manifestere forskjellige våpen i hendene sine.
som er komplisert når du forbereder eller trener.
Jeg spurte hvilket våpen det skulle bli, så jeg kunne øve med det.
Og jeg fikk våpenet sendt til meg.
Men jeg fikk så mange våpen at jeg innså
at det måtte bli en kombinasjon av alle sammen.
Når hun ikke kriger, vet hun ikke helt hvor hun hører hjemme og hvordan te seg.
Hun er stille og veldig observant.
Og jeg ville si hun må gå gjennom en av, om ikke den største hindringen,
i denne filmen.
Sterk.
Kraft.
Forsørger.
Spesiell.
Sexy, kanskje.
Gilgamesh er den sterkeste av de evige.
Han beskytter. Hans spesialitet er harde slag.
Jeg bør si store slag.
Gilgamesh har det største hjertet.
Han er veldig lojal. Han setter alltid vennene sine først.
Det er en glad, underholdende figur.
Jeg føler at jeg er familiens storebror.
En bamse det er lett å like.
Han tar ikke ting så seriøst. Han tar seg tid til å nyte livet.
Gilgamesh ba Druig legge meg i dvale en gang.
Så jeg kunne dra på ferie på Fiji.
Han er også den beste kokken. Hvis det er høytid eller fest,
vil du dra hjem til Gilgamesh.
Sarkasme.
Så søt.
Tingeling.
Tragisk.
Sprite kan skape illusjoner. Hun er veldig livlig.
Har litt temperament.
-Ikke sant? -Du forlot meg i Makedonia.
Sprite er en som har levd for alltid, men er fanget i et barns kropp.
Og det er ikke lett. Hun er faktisk den mest modne av alle de evige.
Noe av det mest interessante ved Gaiman-delen av tegneserien,
er måten han håndterer Sprite på.
Han ga det et nytt nivå av tragedie og nyanse.
Jeg tror det medvirket til at vi ville gjøre henne til en viktig figur i filmen.
Alt hun ønsket, var å få oppleve et vakkert liv
og kunne være barn og gå gjennom den opplevelsen.
For Sprite er det en veldig emosjonell reise
å finne sin plass.
Det går ikke an.
Lengsel.
Lidenskap.
Mørke.
Dust.
Druig suger.
Ja, sir.
Druig. Han har tankekontroll.
Han står for det han tror på.
Og hvis det valget setter ham opp imot andre,
er han ikke redd for det.
Han er veldig idealistisk og veldig filosofisk.
Han er en som hvis han liker deg, flott.
Hvis han ikke liker deg, bør du passe deg.
Da han gikk ned aztekernes trapp,
var settene i seg selv uvirkelige.
Veldig vanskelig, for trinnene var veldig bratte,
og jeg måtte se på kamera mens jeg gikk ned.
Bare håpet jeg klarte neste trinn og holdt roen.
Så alle med kostymer som står oppreist,
og alle slipper.
Det var et superhelt-øyeblikk.
Ekshibisjonist.
Pralende.
Karisma.
Morsom fyr.
Glede.
Kingo elsker livet.
Kingo er en fyr som alltid har vært ganske prangende.
Han har alltid ønsket at folk skal vite at han er superhelt,
men han kan ikke avsløre det.
Så for ham er dette det nest beste.
Superhelt, filmstjerne.
Så folk ikke vet at han er superhelt.
Men alle vil vite at han er filmstjerne.
Du tror jeg er en filmstjerne.
Jeg er det. Men jeg er også...
...en evig.
Rollefigurens introduksjon i nåtida er et Bollywood-filmsett,
og han har et Bollywood-dansenummer.
Jeg danser ikke. Jeg kan ikke danse.
Vi hadde begynt å spille inn, og Chloé sa:
"Jeg skriver en svær dansesekvens for deg."
Og jeg: "Jeg er full av frykt. Det høres utrolig ut.
"Gi meg en danselærer."
Så Nileeka har vært min danselærer,
og jeg jobbet med henne i flere måneder før vi faktisk spilte inn den scenen.
Og det var 50 bakgrunnsdansere, og det er et svært Bollywood-sett.
Og det betalte seg. Det så vakkert ut.
Rask.
Kjemperask.
Marraki er den raskeste dama i universet.
Hun bruker sin kosmiske energi til å løpe i akselerert fart.
Men hun kan også bryte lydmuren,
så hun kan lage noen utrolige eksplosjoner av lyd,
som gjør henne veldig sterk i kamp.
Jeg elsker Makkari. Hun er selvfølgelig rask.
Det er hennes styrke.
Men hun er også lojal.
God kamp.
Du også.
De som har møtt Lauren, har sett energien.
Hun presset oss til å bruke tegnspråk i filmen.
Og mannen hennes, Doug, endte opp med å bli tegnspråk-tolk for oss også
og hjalp de andre skuespillerne med å lære tegn.
Hun ga oss regler som gjorde det mulig å drive et sett
slik at det var vennlig for en som er døv.
Hun bidro med mye av den kunnskapen inn i vår produksjon,
slik at vi kunne gjøre ting på rett måte.
Leder.
-Moderlig. -Mor.
Mamma.
Kjærlighet.
Ajak er de eviges leder.
Hun tilnærmer seg lederskapet fra en mors perspektiv.
Så hun har en spesiell relasjon til alle sammen.
Hun er både mor og lærer.
Hun er både kjærlig og tøff.
Og hun har noen store beslutninger hun må ta i filmen.
Jeg hadde et viktig øyeblikk i denne filmen, personlig.
Jeg har en scene der jeg må ri en hest.
Og jeg hadde en ulykke med en hest for mange år siden.
Så jeg satte meg ikke på hester.
Og jeg frigjorde meg fra fortida, fra frykten.
Og jeg kunne bare galoppere med hesten og føle...
Og jeg visste ikke om jeg ville klare det.
Men jeg ville gjøre det.
Og jeg tror det hjalp meg med rollefiguren.
For rollefiguren... Det var en frigjørende opplevelse for meg.
For meg representerer alle disse rollefigurene og reisen,
den emosjonelle reisen de går gjennom,
et aspekt ved menneskets natur.
Og en utforskning av dualiteten i hver og en av oss.
Så det de plukket opp fra oss, at de elsker og hater,
sier mye om hvem de er, men sier også mye om hvem vi er.
-Og opptak. -Og opptak!
Jeg synes rollebesetningen var kløktig i filmen.
Hver og en av oss passer merkelig bra til rollen.
Alle er unike og spesielle og elskverdige og generøse.
Når jeg rollebesetter, i alle filmene jeg har laget,
prøver jeg å se hvor mye av figuren som allerede ligger i personen.
Det begeistrer meg mest. Så mye som mulig.
Så vil de tilføre et aspekt av hvem de er på skjermen.
Det er et kamera.
Det vil fange noe jeg aldri kan planlegge
og aldri kan skrive, og den prosessen begeistrer meg.
Det var helt klart noen uventede relasjoner og dynamikker
som fant sted som jeg aldri hadde trodd
bare ved å lese manuset,
når man samler skuespillerne.
Jeg likte å ha scener alene med hver av skuespillerne,
og vi oppdaget uventede ting.
Jeg synes vi var heldige.
Første gang de kom på et rom sammen,
slo gnistene, og jeg bare: "Ok."
Man forventer aldri å se disse folkene i samme rom i virkeligheten.
De kommer fra forskjellige bakgrunner,
og de har forskjellige livserfaringer.
Men det er noe med hver og en av dem.
De passer ikke helt inn.
De bærer med seg noe spesielt.
Og det forener en familie,
for de evige lever i utkanten.
En gruppe udødelige som har vært på jorda i 35 000 år.
De har vært der blant MCU. Vi har ikke møtt dem før.
Er dere interessert i å møte noen av de evige?
Greit.
Besetningen møttes samtidig, unntatt Gemma, på Comic-Con i juli.
Mine damer og herrer, som Ikaris: Richard Madden.
Kumail Nanjiani.
Lauren Ridloff.
Første dagen vi møttes på Comic-Con
tror jeg var et av de mest pinlige øyeblikkene.
Angelina Jolie kom bort til meg,
og hun sa hun var fan av "The Walking Dead".
Jeg ble forbløffet. Jeg hadde aldri trodd det.
Som Sprite: Lia McHugh.
Hvordan føles det å være den yngste
som skildrer en av de eldste MCU-figurene?
Det føles uvirkelig.
Comic-Con var veldig gøy, å møte alle for første gang.
Jeg tror vi alle kom overens med en gang.
Å komme sammen for første gang på Comic-Con var stort, for...
Salma Hayek.
...det var så mange å bli presentert for
samtidig som vi ble presentert for hverandre.
Og det var merkelig.
Og ganske skummelt også
å innse forventningene publikum har.
Og vi bare sto der og så på hverandre og sa:
"Får prøve å ikke rote det til."
De evige!
Det som begeistrer mest, egoistisk sett, er det å bygge verdenen, og designen.
Grunnlaget, Jack Kirbys tegneserier, og dessuten Neil Gaimans serie,
er flotte inspirasjoner.
Vi har også gjort mye research med historikere,
språkeksperter, antropologer, vitenskapsfolk.
Og det var veldig viktig for Eternals å gjøre det,
for å overbevise publikum
om at disse superheltene har vært på planeten i 7000 år,
man vil virkelig føle at de faktisk var der, visuelt.
Så som produksjonsdesigner
er du ansvarlig for hver minste ting du ser på kamera,
om det er noen som spiser sandwich, og det er noen som kjører bil
eller romskip, på hvert innspillingssted.
Når du har bygd over 130 sett,
er det en stor jobb. Og omfanget er enormt.
Vi reiser rundt om i verden, gjennom rommet, gjennom tida.
Det har vært ekstraordinært,
bredden og vidden ved alt vi har oppnådd.
Utgangspunktet for filmen var Kirby-tegneserien.
Jeg så på dem, og noe av det flotte er
hvor mye det knyttet an til manuset på visse måter.
Særlig et av settene inspirerte meg til å gå dypere inn i det.
Og dette settet var aztekertempelet Teotihuacán.
Man trodde det var bygd av guder eller romvesen.
Det er menneskelig folklore overalt.
Så jeg begynte å undersøke dette,
og så viser det seg at det var over 100 000 som bodde der.
Det var langt unna en elv. Det var langt unna alt.
Og myten og legenden er
at noen guder hadde kommet og bygd dette tempelet for folket.
Så det startet en tankerekke
som jeg tok med meg gjennom resten av produksjonen.
Så begynte jeg å sette meg inn i hvilken innflytelse de tror
at romfolkene hadde da de kom til denne planeten
og hadde en innflytelse på teknologien vår, på alt.
GJENSTANDER SOM FORMET MENNESKETS HISTORIE
Det var utrolig å så gå tilbake til tegneserien,
og i den var det illustrasjoner av alle templene
og hans egen variant av det med de evige og de himmelske
tatt fra tempelets dekorasjoner.
Så vi tok det med oss og løftet den dekorasjonen
og fikk det utsmykket på det vi bygde.
På innsiden var toppen av tempelet inspirert av Kirby.
Produksjonsdesignen vår, ledet av Eve Stewart,
gjorde hjemmeleksene med å skape et språk
som vi kunne bruke på kostymene og på veggene i romskipet
og få en estetikk som føltes enhetlig.
Det skulle føles gammelt og teknologisk avansert på samme tid.
Det var en utfordring rent designmessig.
Hvordan får vi disse romvesenene til å føles som de har vært her i 7000 år
og også føles som inspirasjonen til ting
mennesker har bygd?
Dette var en utfordring, for da jeg begynte,
leste jeg at de evige hadde blitt skapt av de himmelske.
Det var en million år siden. Det kan ikke være et romskip likt alle de
man elsker i Ridley Scott-filmer.
Og dette romskipet har ligget i dvale, teoretisk sett, på jorda,
de siste 7000 årene.
Jeg følte det ikke kunne ha en skikkelig referanse til menneskelig teknologi.
I tillegg var det slikt et åndelig sted
for disse folkene, og var blitt etablert, teoretisk sett,
av de himmelske, som er guder.
Så jeg begynte å se på hellig geometri,
måten former fungerte i religioner rundt om på kloden.
Alle religioner liker sirkler.
Alle religioner liker triangler.
Så jeg prøvde å forene dem.
Så skipets ytre ble triangulært veldig raskt,
på grunn av aerodynamikken.
Men Chloé og jeg diskuterte også hvordan triangler og sirkler passer,
både i kristendommen og islamismen, og dessuten i asiatisk kultur.
Så det ble en veldig global ting som vi satset på.
Så vi begynte med en masse triangler.
Så oppsøkte jeg noen forskere,
og de sa det var veldig bra,
for trekantede plan kan også løftes vertikalt
hvis du har nok energi rundt punktene.
Så det var her vi begynte.
Jeg ble veldig overrasket da jeg så skipet vårt.
For hvor mange skip har du sett? De ser alle helt like ut. Futuristiske.
Dette er helt uvanlig, ufattelig,
hver gjenstand, hver detalj i det.
Det er virkelig nytt og spennende.
Jeg liker romskipet, for det er uvanlig,
og jeg tror det har å gjøre med det sirkulære, med kuplene i taket,
og at det nesten er katedral- eller tempelaktig.
Og teksturene i det, vi jobbet hardt for å få det
slik at det så ut som innsiden av en meteor.
At det liksom var veldig gammelt.
Vi så på gamle babylonske kileskrifter.
Vi lagde faktisk våre egne.
Disse betyr ting som stjerne, måne, reise, menneske, jorda, og gud.
De svarer til kostymene.
Når de står mot veggen, skaper Arishems kraft kostymene.
Alle formene i kostymene er basert på Jack Kirbys verden.
SAMMY SHELDON DIFFER KOSTYMEDESIGNER
En ting Chloé diskuterte mye, var sirklene med linjene
som går gjennom all bildebruken.
Siden de hadde vært på jorda i 7000 år,
kunne symbolene, formene på kroppene deres ha påvirket designer
i religioner og kulturer rundt om i verden?
Så alt det gikk inn i designen.
Jeg kan oppriktig talt si at disse kostymene
er de vanskeligste superhelt-kostymene jeg har laget.
Dette rommet er utstillingen av superhelt-kostymene
og noen av de andre epokene i filmen.
Da jeg leste manus, tenkte jeg: "Denne har alt."
Den har forskjellige perioder. Den har framtida, fortida, alt.
Så fra et kostymedesign-perspektiv er det mye å leke med.
Og i tillegg skal man designe ti nye superhelter.
En av tingene det ble bedt om,
var at de ikke skulle se ut som panserkledde superhelt-uniformer,
at de skulle se ut som en ekstra hud.
Og vi måtte inkorporere kosmos.
Så vi begynte med å se på naturlige mineraler,
og begynte å eksperimentere med stoff.
Jeg husker at Kevin besøkte produksjonen.
Han sa: "Som et vitenskapelig eksperiment."
For når du ser filmen, ser du at det ikke bare er blått.
Vi brukte forskjellige typer svart, forskjellige typer blått,
og oljemaling, og satte dem sammen på et ark.
Så må man vente noen dager
for å se hva slags tekstur man får.
Hver og en av disse kostymene er unike.
Det krever mange eksperimenter, for på en stor skjerm
kan du se alle teksturene.
Det er så mange lag på hvert kostyme...
IVO COVENEY KOSTYME-FX-ANSVARLIG
...og de er alle laget for hånd.
Det er en stor oppgave,
og de minste antall plagg på en figur var fem eller seks.
Opp til Sprite, som hadde 18 plagg på seg.
Og hvert eneste av de plaggene må tegnes på en datamaskin,
formes, støpes, renses, redigeres og males.
Alle plaggene er utrolig arbeidskrevende.
Så til tider hadde jeg sju eller åtte på arbeidsrommet
som bare malte disse plaggene.
Og for hver av de ti figurene hadde vi minst seks repetisjoner av kostymer.
Så det er vanskelig å se for seg hvor mye jobb som lå i det.
Ajak liker naturen, og hun er også lederen,
og har forbindelsen til de himmelske.
Hun har et utrolig hodeplagg,
og det er mange oppadgående linjer hos henne.
Mye gull og blått.
Og vi har en utrolig kappe, som er håndmalt.
Og jeg er så heldig å få jobbe med Sammy,
som la inn mye symbolske ting i kostymet.
Det er en blanding av styrking og stolthet
over å kunne gå med dette kostymet som betyr noe viktig.
Sersi er glad i menneskene, hun er veldig sjenerøs.
Fargen vi ga henne, var grønt og sølv.
Hun har flytende områder for at det skal se feminint og mykt ut.
Det er ikke veldig strukturert. Det er litt mer eterisk.
Så har vi Ikaris, som er en fighter.
Vi ville gå bort fra ideen om at du bare har en superheltdrakt.
Så for ham gjøres det på en lagdelt måte.
Sprite er en tenker. Og det er litt alabastaktig,
og litt jade på hennes.
Vi bestemte oss for å more oss litt med hennes moderne stil
og på en måte vise at hun var en
som desperat vil være voksen.
Så hun går i ganske sære, men seriøse klær.
Som om hun prøvde å finne en identitet.
Så har vi Druig. Han er veldig klosteraktig.
Han går gjennom et stort vendepunkt.
Ettersom vi følger ham gjennom tida, blir han stadig mørkere,
så kostymet hans er veldig mørkt.
Det er ganske langt. Det er veldig sterkt i senteret.
Thena er kriger, men hun har også
noe skjørt ved seg.
Hun begynner som en utrolig gullgudinne,
og ettersom tida går,
blir hun en skjør, blondete, veldig myk,
skadet sommerfugl, på en måte.
Gilgamesh er den sterkeste krigeren, så han er tungt pansret,
og dette er ganske tøft for ham.
Og han drar på en reise med Thena, så han står fast i tida med henne.
Så de endrer ikke klær til den moderne verden.
Vi fikk dem til å bo på et sted
der de stoppet rundt 1900.
Så han har veldig gammeldagse klær.
Det jeg liker ved kostymet, er
at det ingen andre kostymer i MCU som ligner.
Det beveger seg veldig bra. Det passer veldig bra.
Og det er lilla, min favorittfarge hele livet.
Alle sier sikkert at de ble sentimentale da de tok det på.
Og jeg ble helt klart det.
Jøss.
Jeg må si at jeg gråt.
Det er som å ta på en brudekjole.
Jeg bare visste at det var det rette.
Favorittøyeblikket i filmen har vært Brian.
Han siste tilpasning var mitt favorittøyeblikk.
Jeg går til min siste tilpasning.
Du ser tegningene... Det slår deg ennå ikke,
for hver gang de viste meg tegningene,
tenkte jeg: "Er det meg? Det er ikke meg. Er det virkelig meg?"
Vi tok på ham kostymet, og han ville ikke se seg i speilet.
Jeg kjempet med mye forskjellig
når jeg tenkte på hvordan jeg trodde MCU skulle se ut,
og jeg var nervøs for hvordan jeg ble skildret.
Han begynte å puste tungt.
Hver gang en glidelås gikk opp eller en knapp gikk på,
eller jeg fikk på støvlene,
tenkte jeg bare: "Ok!"
De sa: "Brian, du må snu deg og se."
Jeg: "Jeg er ikke klar."
Jeg var bekymret for ham. Han sa: "Det går bra."
Så da de omsider dro opp glidelåsen bak,
sa de: "Du må se på deg selv."
Så jeg snudde meg.
Og da han snudde seg, bare skrek han.
"Herregud! Dette er utrolig."
Jeg bare skrek: "Alle sammen, kom inn hit.
"Alle som har noe med drakta å gjøre, kom inn hit."
Så alle kom inn. Og jeg bare...
Jeg gråt.
"Dere forstår ikke hvordan dere gjorde denne lille svarte gutten
"fra Nord-Carolina, som aldri hadde trodd
"at han kunne stå her og tro at han var superhelt."
Jeg må si dette fra dypet av mitt hjerte,
at alle som hadde noe å gjøre med denne filmen,
de er de ekte heltene.
Vi kunne ikke være heltene vi er uten dem,
og jeg vil bare at folk skal vite når de ser disse filmene,
at det er så mange som gir av sin tid og sine krefter
for at jeg skal føle meg som en superhelt.
Det jeg likte best, var å se alle i kostymer
og at alle sto på linje.
Det var så spennende å se alle med kostyme.
Alle skrek og ble tårevåte hele dagen.
Jeg sa: "Herregud! Se!"
Da vi kom sammen, ble vi ganske rørt.
Skikkelig utrolig.
Det blåste, det var veldig dramatisk.
Det flagret i kappene.
Det hender i en produksjon at du nesten føler deg som en fan.
Og det er veldig spesielt.
Takk. Takk, evige!
Da jeg ble med i denne filmen, tenkte jeg:
"Det blir en stor grønn boks i studioet et sted,
"og det er det dette er."
Jeg tok feil. Jeg tror jeg har vært i studio én dag
av alle dagene jeg har vært her.
Chloé ville at vi skulle bruke praktiske miljø,
så vi har vært mye på innspillingssteder.
Stedene og geografien er en viktig del av filmen.
Det er flettet sammen med det, for det er historien om sivilisasjonens vekst,
kombinert med måten menneskeheten og naturen
har utviklet seg ved siden av hverandre.
Så vi filmet mye rundt London,
og London var en sveitserkniv av et sted for oss.
Den lot oss være i Nord-Dakota, så i Alaska.
Den lot oss være i Amazonas, overraskende nok.
Den lot oss være i forskjellige historiske perioder.
Det var nattopptakene de gjorde i Camden.
Jeg tenkte: "Jøss, dette er... Kan de gjøre dette?
"Kan de stenge en av de travleste delene av London bare for å filme her?"
Det er ambisiøst.
Men vi spilte også inn mye av filmen i Fuerteventura og Lanzarote,
på Kanariøyene,
som er en spanskeid øykjede utenfor Afrika.
Det ga oss mange scener som vi ikke hadde hatt
i noen av de andre filmene.
Og det ga oss historiske scener
som ikke lenger eksisterer, og det er vanskelig å få til.
Ja, vi dro til Kanariøyene,
så spilte vi inn Babylon og Mesopotamia,
så følte vi at vi var i Mesopotamia.
Det så så virkelig ut, og det er så flott.
Det var flott å spille inn på steder og i skoger,
på disse svarte strendene og vulkanske øyene.
Når du er på et innspillingssted,
hjelper det med å få det til å virke virkelig,
så merkelig det enn er.
Du har aldri sett slike steder.
Dette er helt magisk.
Dette landskapet er spektakulært.
Jeg har aldri reist rundt i verden som med denne filmen.
Denne filmen er på ingen måte enkel.
Vet ikke om du har vært i Fuerteventura, men det er ikke noe der.
Ikke ment negativt, det er en øy.
Så dukker vi opp på innspillingsstedet, og det er steiner,
det var vulkaner her før.
Så er du på en klippe. Nevnte jeg det?
Det var klipper der, og vi spilte inn store kampscener.
Og man klatret over ting og gjorde ting med vaiere.
Så er det stranda.
Fuerteventura-vinden er ingen spøk, du omhylles av støv.
Og svart sand er vanskelig å få av kroppen.
Det var utrolig, for når jeg sier at vi måtte gå sammen,
så måtte vi det, og jeg tror vi ble veldig nære på Fuerteventura.
Det var gøy å være på samme hotell, for alle spiste middag
og traff hverandre og var sammen.
Å være på et innspillingssted hjelper deg med å føle det mer
og være mer til stede.
Jeg må si at det gjorde at vi alle kom sammen som en familie
og at det hjalp med å lede forholdet mellom rollefigurene.
-Kutt. Greit. -Dave?
-Vakkert. Det var det. Jeg har det. -Ja. Vi har det.
Å spille inn der lot oss fange
lyset og fange selve stedet.
Man vil at seerne skal se ikke bare figuren,
men figuren i relasjon til verden bak.
Det er veldig vanskelig å få til det på en scene.
Så å dra på et innspillingssted var en naturlig progresjon.
Og det er spennende for ansvarlig for visuelle effekter, Steph Ceretti.
Han har alltid ønsket å fange
så mange virkelige og naturlige elementer som mulig.
For oss er det mer interessant å måtte takle virkelige materialer
som følger med alle de tingene man ikke kan kontrollere.
Og det gjør filmen mer virkelig i den forstand.
Vi ville fremme ideen
om at alt måtte filmes, så mye som mulig, på et virkelig sted.
Og Chloé ønsket det. For eksempel Amazonas-skogscenen...
Ikaris!
Vi snakket om å filme i et studio
og snakket med Chloé, og vi to sa:
"Vi kan ikke gjøre det. Det vil aldri være nok plass.
"Vi må spille det inn ute."
Selv om det var vanskelig, i England, da vinteren kom,
med masse regn, som man kan forestille seg.
Men det ga mening å dra på innspillingsstedet og føle miljøet.
Og få skuespillerne i miljøet og føle elementene.
Og også ha friheten med kameraet
til å filme og ikke være bundet.
Så det var mye mer organisk slik,
å spille inn slik, og mye mer ekte.
Chloé ønsket å fange det i så stor grad som mulig.
Og det er vanskelig, en stor utfordring for ham.
Hvordan han kan få sine visuelle elementer til å gå opp i den virkelige verden,
for når man finner balansen,
kan man oppnå den typen realisme som Eternals virkelig trenger.
Actionscenene på stranda...
Vakre miljøer, utrolig innspillingssted.
Vi ville filme der så vi kunne fange så mye som mulig
av det ekte lyset, miljøet, vinden.
Det var utfordringer med å få med stuntutstyr
og spesialeffekt-utstyr på stranda, for det var så fjerntliggende.
Og det var mye action vi ikke kunne spille inn,
å vi endte opp med å bygge miljøet som datagrafikk
slik at vi kunne ha det med, og dessuten designe noen scener
som vi ikke kunne få med der,
med full datagenerert slåssing, flyvning, der de slår hverandre i full fart.
Men det vi prøvde å beholde, var det filmatiske ved det.
Prøvde å få de datagenererte scenene til å passe stilen vi filmet
som Chloé ville bevare, holde det naturlig.
Når man har en sekvens på et sett,
er det som regel med full kontroll over lyset.
Lyset endrer seg ikke, himmelen endrer seg ikke,
for det er samme himmel vi bruker i alle opptakene.
Her er det ikke slik det er.
Alle tagningene hadde annen himmel, en annen vind, en annen sky,
så det var noe vi prøvde å takle,
men så sa Chloé: "Ikke kjemp med det.
"Få det til å se naturlig ut.
"Vi dro dit for å spille inn, og ting endrer seg.
"Gjør det samme med det datagenererte.
"Bare gjør det som om det var naturlig.
"Omfavn det naturlige lyset og de naturlige elementene."
Så det var veldig interessant for oss.
Det var et kult symbiotisk forhold.
I en viss grad var det en læringskurve for henne å jobbe med,
for hun har aldri laget en film i en slik skala,
hun har aldri hatt slike ressurser som vi har med våre filmer.
Men vi hadde aldri prøvd å fortelle en historie som henne.
Vi hadde aldri flyttet kameraet slik hun ønsker.
Jeg kommer fra uavhengig film.
Det å la fantasien vandre fritt
og så få folk som har erfaring og er så åpne
til å ta dine ideer og løfte det
og bare gå bananas med det, er en så utrolig prosess.
-Han holder den hvite posen. -Ja, det er bra.
Chloé liker å filme i det hun kaller "den magiske timen",
når sola er i ferd med å gå ned over horisonten.
Man har alle disse heltene i sine utrolige kostymer,
og havet er en svær bølge, og vinden blåser,
og det er et perfekt miljø
som man håper å gjenskape digitalt, men veldig sjelden kan.
Skuespillerne ville si at det var spesielt,
for det var slutten på filmen.
Så selv om man spiller inn utenfor sekvensen,
føler man det fra et energi- og dramaperspektiv.
Men det var et spesielt øyeblikk.
"LIFE MEMORY SUITE" KOMPONERT AV RAMIN DJAWADI
Vi visste at filmen må basere seg på temaer.
Du har 11 rollefigurer.
Og du har 7000 år med menneskelig historie.
Og du har rommet, du har jorda, alle disse elementene.
Det er viktig å gjenta temaer.
Og det er noe Ramin gjør så vakkert i Game of Thrones.
Ramin skapte vakre temaer.
Og når temaet starter, vekker han følelser.
Istedenfor å gi temaer til hver figur,
tenkte vi på det, tematisk:
"Hva går de figurene gjennom historisk?"
Kjærlighet, oppdrag, minner, alle disse aspektene.
Og la oss skape temaer for deres emosjonelle tilstand.
Vi trenger deg.
Slik bidrar temaene med å knytte an til den enorme historien.
Så hver gang minneteamet dukker opp,
har det ikke noe å si om du er i dagens Amazonas
eller i oldtidas Babylon,
du forstår hvor langt disse figurene har reist.
Allikevel har de de samme utfordringene, som er menneskeheten.
-Evige samler seg. -Takk.
-Evige samler seg. -Ok.
Det er en familieatmosfære,
men det er noe dypt ved måten hun nærmer seg rollefigurene på,
og hvordan hun jobber med skuespillerne.
Og hun trekker deg inn i en rollefigur.
Så bra.
Jeg tror rollefigur-øyeblikket er veldig viktig,
og det er de ekte øyeblikkene folk husker fra MCU-filmene.
De små øyeblikkene, Avengers som sitter og spiser shawarma.
Det er det folk knytter an til.
Og Chloé Zhao, vår regissør,
har vært veldig flink til å finne se små øyeblikkene.
Det å kjempe med romvesen, alt det der, er jo spennende.
Men vi har vært en familie i 7000 år. Det er mye bagasje der,
og det å utforske det har vært det mest tilfredsstillende i filmen.
Chloé er så oppmerksom i hvert lille øyeblikk i filmen,
og hun tenker alltid på hva hun kan gjøre bedre,
og hun vil bare at den skal bli så bra den kan bli.
Hun er involvert i alle aspekter ved filmen,
hun gjør 100 ting samtidig.
Jeg vet ikke hvordan, men det er utrolig.
Hun er en kamikazeagent.
Det er ingenting som er bedre enn å se regissøren din
se deg gjøre noe og bli begeistret,
når hun hopper fra bak kamera og løper bort.
Hun gjør at du vil prøve ting. Hun får deg til å tro.
Visjonen inkluderer deg og hvordan du lager den
og hvordan du former den, så det er mye improvisasjon,
det er mange oppdagelser som vi finner sammen.
Hun forstår det som angår rollefiguren.
Hun forstår det med forhold,
men det som angår action...
Vi spiller inn en actionscene,
og hun sier: "Vil du se?" Jeg ser,
og jeg har aldri sett en slik actionscene,
i en MCU-film eller andre steder.
Chloé bruker personlighetene våre og mangfoldet vårt
på en sømløs måte i filmen som er samlende,
og det gjør at du føler deg som del av noe spesielt.
Jeg hadde aldri trodd jeg skulle bli en del av MCU,
særlig ikke som superhelt.
Jeg hadde noen venner som fikk være med i forskjellige roller,
og jeg tenkte: "Jeg vil være fyren som
"fikser Captain Americas datamaskin eller noe."
Og nå skal jeg være med i denne. Det er ganske flott.
Det å få være med i en Marvel-film
som har det største mangfoldet jeg har sett
i en superheltfilm noen gang.
Jeg synes det er spennende. Det viser filmens omfang,
og det er globalt.
Man ser en blanding av folk
fra en rekke forskjellige bakgrunner og kulturer.
Jeg mener at det beriker historien vi forteller,
for det er en episk global historie.
Og det er første gang vi har vært her på jorda,
der vi har en gruppe superhelter som er så mangfoldige som jorda er.
Som planeten er, som menneskeheten er.
Denne samlingen, jeg får frysninger av å tenke på det.
Alle ser forskjellige ut, høres forskjellige ut.
Alle har en helt forskjellig energi.
Jeg har aldri sett en slik samling,
og det at vi får gjøre det for Marvel,
som superhelter, noe så spesielt.
Det er interessant, for jeg hadde aldri trodd
jeg skulle være med i MCU.
Det jeg liker ved det Chloé gjorde, er at hun tok oss som vi er.
Jeg vet at jeg ikke har Marvels standardfysikk,
men Chloé sa: "Det er poenget."
Du er det.
Vi trenger at de reflekterer hverdagslige folk,
for alle kan være superhelt.
Jeg liker at folk går inn i dette
med sin egen forestilling om hva de mener Marvel skal være,
og hvordan Marvel bør se ut, bør høres ut.
Og det vi skal gjøre, er å knuse alt det
og bare la folk vite at de kan være seg selv der oppe.
Jeg føler at filmer speiler samfunnet.
Så hvis vi ikke ser oss selv,
ikke ser refleksjonen av oss selv,
hvordan vet vi da at vi faktisk eksisterer?
Vi trenger deg.
Hvordan vet vi at vi er her?
Hvordan vet vi at vi får leve gjennom andre folks erfaringer,
deres feil, og forbedre oss som personer?
Vi ble ett...
Så jeg tror at det som er viktig,
er at vi ser representasjoner på skjermen.
Og med denne besetningen er dette mangfoldet
faktisk unikt.
Se deg for.
Det er tøft for meg. Er det greit?
-Glad i deg. -Glad i deg.
Noe jeg virkelig liker,
er at jeg føler jeg har skapt et spesielt personlig forhold
med hver og en av rollefigurene og hver og en av skuespillerne
og noen virkelig vakre vennskap.
Jeg tror alle fant sin egen rolle ganske fort.
Ikke bare i filmen, men også utenfor.
Vi har endt opp med å føle oss som en familie sammen.
Føltes som om vi har kjent hverandre...
Jeg vet ikke hva det var, men vi ble raskt...
Vi var venner.
Jeg er glad i alle de andre skuespillerne.
Vi er helt klart en familie.
Det er utrolig hvordan dette slektskapet skjedde.
Jeg føler for å omfavne dem og holde dem sammen.
Jeg vet det er en del av rollefiguren min,
men det smittet over på meg. Jeg føler meg ansvarlig.
Så det var lett å bli en familie.
Vi ble en familie veldig fort.
-Kutt. -Vakkert.
Til å være en film om 10 udødelige romvesener fra planeten Olympia,
handler den veldig mye om menneskeheten og hva det betyr å være menneske,
og hva det betyr å være av denne jorda.
Og som jordas forvaltere,
eller er denne jorda bare et springbrett til noe større?
Som samfunn, både som USA og et globalt samfunn,
begynner vi å takle hva som er forholdet vårt til denne jorda,
hva som er forholdet vårt til hverandre.
Jeg tror det er et viktig tema å utforske,
for det er de tingene vi står konfrontert med daglig.
Ikke vend deg mot familien din.
Filmen blir i stor grad en feiring av planeten jorda,
og en feiring av menneskeheten.
Vi lærer hva det betyr å være dødelig,
hva det betyr å være et menneske
som har begrenset tid i dette universet.
Og jeg synes det er en vakker måte å feire menneskeheten på.
Det er viktig å vektlegge at vi alle er veldig sterke,
men vi er sterkest når vi kommer sammen og hjelper denne planeten.
Det er et vakkert budskap. Når vi alle kommer sammen, er vi sterkere,
og det er da vi kan utrette noe.
Denne filmen vil ha stor påvirkning på MCUs framtid,
noe som gjør meg så begeistret som fan,
at jeg fikk lage en film som kunne påvirke MCU slik.
Jeg føler at gjennom denne reisen
tar Kevin, Nate og hele teamet meg imot når jeg faller.
Når jeg sprer vingene mine og blir sprø, slipper de meg løs.
Jeg har lært så mye av dem.
Jeg er så takknemlig for at de ga meg denne muligheten
ikke bare til å hylle og respektere MCUs fortid,
men også kunne utvide MCU mot framtida.
Og det er en ære for meg.
Norske tekster: Marius Theil