När jag fortfarande var ny skådespelare,
hade jag ett jobb där jag klädde ut mig
till Spindelmannen på födelsedagar.
Och orsaken till att jag klädde ut mig var för att
jag är asiat och inte kunde visa mig.
Det fanns ju inga asiatiska superhjältar.
Så jag kunde bara spela med full mundering.
Och det är ganska otroligt
att Shang-Chi nu når biopubliken, och han har inte en mask.
Hans ansikte är bara hans ansikte.
Folk kommer oundvikligen att se den här filmen och undra:
"Gjorde han sina egna stunt? Kan han kampsport?"
Och till dem har jag bara en sak att säga.
SHANG-CHIS HÄNDER, KUNG FU-MÄSTARE
När de tillkännagav Shang-Chi blev jag riktigt exalterad
och gjorde samtidigt lite research om karaktären.
Jag tänkte: "Okej, han är kampsportsmästare
"och han är asiat."
Så jag tänkte: "Hur ska de göra det här?"
Serien skapades ursprungligen på 1970-talet,
då det var ett slags Kung fu-mani,
som svepte in över Amerika.
Det var inte det bästa
progressiva källmaterial vi någonsin har haft.
Och från dag ett,
var det något som vi direkt visste att vi måste ändra.
När vi tittade på serierna lärde vi oss mycket.
JONATHAN SCHWARTZ PRODUCENT
Om hur man inte skulle göra.
Shang-Chi 1973 väcktes definitivt till liv
av människor som är stora fans av Kung fu-filmer,
men som inte nödvändigtvis förstod dem.
Det var viktigt att den här historien främst berättades av asiat-amerikaner.
Med Dave Callaham som författare och Destin som regissör,
var vi i goda händer och såg till
att vi hedrade upplevelsen.
Ju mer man kan få det att kännas uppriktigt...
Då när han säger: "Är du..."
Destin hade redan visat sig vara en mycket skicklig filmskapare...
KEVIN FEIGE PRODUCENT
...som jobbat med bra skådespelare.
Så det visste vi.
Vad man inte alltid vet är
om de är intresserade av att gå in i Marvel-processen.
Är de intresserade av att ta sig an nåt
som är i mycket större skala än de har gjort tidigare?
Jag såg dessa kranar...
Jag har aldrig sett så stora förut,
och det är två av dem. Skalan är otrolig.
När jag växte upp hade jag egentligen ingen förutom...
DESTIN DANIEL CRETTON REGISSÖR
...Bruce Lee, Rufio,
Ricky "The Dragon" Steamboat, att klä ut mig till på Halloween.
De var mina tre alternativ.
Att kunna lägga till inte bara en karaktär,
utan en hel samling asiatiska ansikten
och att se dessa unga asiatiska karaktärer
agera som jag och mina vänner,
det är nåt som jag aldrig sett förut.
Och det är verkligen spännande att vara en del av det.
Jag har erfarenhet av att skriva action...
DAVE CALLAHAM FÖRFATTARE
...och komedi-actionfilmer.
Vid det här laget har jag gjort det i 18 år.
Det jag gjorde var att skriva för andra människor.
Jag tänkte: "Hur skulle det kännas att vara en sexig vit kille vid namn Chris?"
Och så skriver jag karaktären på det sättet.
Det här var den första möjligheten jag någonsin fått
att skriva lite mer av min egen historia.
Det som vi verkligen har tur med i Shang-Chi
är att han är ganska obskyr.
Han är inte omskriven.
Gällande hans ursprungshistoria finns det inget så ikoniskt som
till exempel Bruce Wayne med Batman
eller Spider-Man som blir biten av en spindel.
Det som verkligen rörde mig i serierna...
FAR.
...var det intressanta förhållandet
mellan en pappa som lärde sin son att bli mördare,
och hans son som nu har vuxit upp.
Och han måste möta honom. Det var verkligen spännande.
Och det var grunden till pitchen som jag gav dem.
Och det var faktiskt en väldigt personlig pitch.
Destin hade en anmärkningsvärd historia om en son
som hade svåra känslor för sin far
och lärde sig tänka om.
Och den var känslosam, på det sättet att man tänker:
"Om vi kan överföra det i manusets utveckling
"till den slutliga filmen, blir den allt vi drömt om."
-Vad... Vilken är det? -Det är Funyuns.
-Det är Funyuns och cigaretten. -Den här?
-Det heter Fun... -De heter "Funyuns".
De är som lök, men roligare.
Det är vår första inspelningsdag.
Det är en familjescen
och jag tror att alla var riktigt nervösa/ivriga/spända.
När vi väl var på inspelningsplatsen och kände stämningen,
slappnade vi av och nu är vi igång.
Jag hoppas att resten av inspelningen fortsätter så.
Rita upp dem.
Jag är kines-amerikan.
Jag känner inte mycket koppling till Kina,
och det gör att jag skäms lite.
Jag var intresserad av att utforska hur den historien såg ut,
om det är en person som varit på båda ställena.
Han har etiken och kulturen i Kina bakom sig.
Han är uppfostrad att bry sig om familjen.
Han är uppfostrad att lyssna på sina föräldrar.
Det är morfars stol.
Men eftersom han har varit i USA
och försökt gömma sig från sitt förflutna,
har han byggt upp försvarsmekanismer.
Okej.
Han har en lite löjlig lekfullhet,
som en dold del i sin karaktär...
KYM BARRETT KOSTYMÖR
...som vi inte ser förrän senare.
Kostymtest
Så vi försökte ge honom en amerikansk känsla,
eftersom han på ett sätt försöker gömma sig från sitt förflutna.
Så han har faktiskt på sig en dräkt när vi träffar honom första gången.
Om du ger mig smycket, så behöver ingen bli skadad.
Jag fattar noll.
Vår karaktär finner inte sin superkraft genom att
falla i en grop av slem.
Han finner den genom att gå inåt
och ta itu med saker som han undvikit i sitt förflutna.
Det är definitivt nåt
som har sina rötter i många vackra kinesiska berättelser.
Det har varit en djupgående sökning att försöka hitta
nån som kan porträttera den här karaktären...
20 juli, 2019
...med alla dimensioner som han förtjänar
och det går ganska bra.
Vi hittade honom.
-Vill du berätta vem han är? -Vill ni träffa honom?
Vårt sökande leddes, som alltid, av Sarah Finn,
som gjorde ett bra jobb
med att hitta skådespelare.
Destin, Jonathan och Sarah träffade bokstavligen hundratals personer,
och hittade några underbara människor.
Men ingen som...
Det är en grej på Marvel, man vet när man vet.
Och alla håller med. Och det hade vi inte hittat ännu.
Mitt riktiga namn är Shang-Chi.
Simu provfilmning
Shang-chi?
Shang-Chi.
Jag är bara väldigt vanlig.
Jag har inte varit i en enda film.
Hej, jag heter Simu Liu och är 182 cm.
Jag anade inte att jag skulle bli vald,
för jag kan tänka mig 20 andra
som är längre och mer muskulösa än jag,
och bättre på kampsport.
Det enda jag hade i mitt CV
var att jag kunde göra stunt,
och dra ett skämt, eftersom jag var med i ett program
som heter Kim's Convenience.
Simu steg till toppen.
Hans syn på karaktären var riktigt rolig och innehöll mycket känslor.
Det var tydligt att det fanns en djup källa av känslor där.
Han var ett fan,
och jobbade hårt för att vara med.
Att ringa Simu med Destin och Kevin
och ge honom rollen,
är ett av de roligaste samtalen som vi har gjort.
Jag såg Endgame på bio i april 2019,
fortfarande som fan,
utan att ha en aning om att jag tre månader senare
skulle vara på Comic Con framför
8 000 fans och presenteras som en av kommande Fas fyra-hjältar.
Det är en stor ära för mig att presentera er för den otroliga Simu Liu.
Min första reaktion när jag läste manuset var att gråta.
Jag grät eftersom det är en så intim relation
mellan Shaun och de andra i hans familj.
Jag grät för att vi fick se en asiatisk superhjälte
som räddar världen.
Och det var ett så stort ögonblick
för mig som ett fan, som skådespelare, som asiat.
Låt mig presentera mig själv.
Får jag det?
Jag heter Simu Liu.
Jag är född i Harbin och uppvuxen i Toronto.
Jag är väldigt tacksam mot Marvel idag,
för att jag fick chansen att spela Shang-Chi.
Förstod ni det förresten?
Inte ett ord. Det är lugnt.
Det som verkligen kopplar mig till Shaun-karaktären,
är att vi båda är människor som är mittemellan.
Vi är båda människor som kämpar med två olika halvor av oss själva.
Mina föräldrar är från Kina. Jag är född i Kina.
Men jag känner mig utanför när jag besöker landet.
När jag pratar med släktingar
hånar de mig för min mandarin.
Hej, allesammans.
Men i Kanada och även i USA är man inte helt hemma heller.
Vi var säkra på att, trots att
det var en stor actionkomponent,
ville vi, som alltid,
anlita den bästa skådespelaren och få till bra action
så att publiken skulle svara mest på agerandet
och känslorna och att actionhandlingen och kampsporten skulle följa.
När man börjar med ett sånt jobb tycker jag det är ganska naturligt
att man känner sig osäker på många sätt.
Destin var riktigt bra på
att förankra mig i vad filmen handlade om.
Vem är Shaun?
Vad driver honom att göra det han gör?
Och på vilka sätt kommer han att finna sig själv?
Att fokusera på det fick resten,
Marvel-delen, att inte verka så överväldigande.
Rollfiguren är Kung fu-mästare.
Han har bemästrat sin kropp.
Han skulle antagligen kunna klättra uppför en byggnad med bara händerna.
Jag är definitivt inte så cool, okej?
Jag har svårt att ta mig upp ur sängen
ibland när jag har ont.
Åh nej.
-Mer. -Panik! På discot!
-Herregud. -Nio tio. Okej.
Är du redo?
Genast när jag fick rollen
började vi ha en dialog om hur träningsregimen skulle se ut.
Jag har alltid upplevt mig själv som en fysisk kille.
Femtiotre.
Toronto är en lite mindre marknad.
Jag gjorde stunt professionellt ett tag.
Jag dök upp på första träningsdagen och fick stryk.
De har honom på ett galet träningsschema. Stackars kille.
Kom igen. Kom igen!
Det är två huvudkomponenter.
Styrka och konditionsträning och kampsport.
Först ser vi till att grunderna finns där.
DY SAO ANDY LE - DÖDSBRINGARE
Som flexibilitet och styrka.
Han kom in med mycket styrka och kraft.
Så vi behövde verkligen jobba på hans flexibilitet.
-Herregud! -Ett...
Ett...
Ett tecken på en sann kampsportare
är när de kan gå ner i spagat
och de har den typen av rörelseomfång
och har tränat i många månader.
Han måste lära sig två olika stilar av kampsport,
för i vår film lär han sig en väldigt aggressiv stil av sin pappa,
och han lär sig ett mycket mer andligt flöde av sin mamma.
En huvudstil som vi arbetar med just nu är Tai chi,
vilket är väldigt flytande.
Mycket i harmoni med omgivningen, tycker jag.
En annan är Wing Chun, som är lite mer stridskonst
och sen tittar vi på regionala stilar,
som Southern boxing och annat,
för att fylla i hela mosaiken för hur rollfiguren rör sig.
Vi tog oss tid att utforska. Vi undersökte vad hans styrkor var.
Och vi undersökte även alla hans svagheter.
Åh nej! Vilka svagheter?
Jag har inga svagheter.
-Gå ner i spagat. -Det skulle du inte säga!
Gå ner i spagat.
Jag ville göra så mycket av stunten som jag kunde.
Jag tycker att det är skådespelarens ansvar
att vara som en svamp och suga i sig så mycket man kan.
Jag kunde definitivt inte göra det här i början,
men nu är jag väldigt glad över att jag klarar det.
Ett, två, kör!
Mycket av den fysiska intensiteten i träningen
som han gick igenom, speglade rollfiguren.
När jag pratade med Simu tror jag att han använde mycket
av den fysiska träningen som ett mentalt verktyg i karaktären.
Din pappa lärde upp dig till mördare från sju års ålder.
Du vet väl att det är sjukt?
Vi ville ha möjligheten att visa upp Mandarinen.
Mandarinen är en sidokaraktär från serierna,
som vi aldrig haft med i film.
Namn är heliga.
De är vår koppling till alla som kom före oss.
Shang-Chis far är Wenwu även känd som Mandarinen,
som till viss del porträtterades i Iron Man 3.
Du vet vem jag är.
Du vet inte var jag är.
Och du kommer aldrig att se mig komma.
Det vi fick var ett villospår.
Var är Mandarinen? Var är han?
När vi verkligen tittade efter
såg vi att han bara var ett slags knäpp skådespelare.
Jag heter Trevor. Trevor Slattery.
Skada inte ansiktet! Jag är skådespelare.
Vi ville att Shaun skulle ha en far med stor makt i Kina,
och Mandarin-karaktären
hade redan synts till, men inte använts.
Om vi går tillbaka till Iron Man 1,
ser vi en organisation, De tio ringarna, dyka upp i Marvel-filmer.
Vi har sett den lite i Iron Man 1, i Ant-Man.
Sen var det kortfilmen som släpptes efter Iron Man 3
vid namn All Hail the King som etablerade att Trevor
i princip tagits ur fängelset av den sanna Mandarinen,
som vi inte ser i filmen.
Det är nån som vill träffa dig.
-Känner jag honom? -Nej.
Men du tog hans namn och nu vill han ha tillbaka det.
Nej, förlåt, jag fattar fortfarande inte.
Det är så roligt att Sir Ben kommer tillbaka som Trev.
Sättet som han spelar honom
är bara så konstigt och härligt.
Varje scen känns så levande och olikt allt jag sett tidigare.
Live på tv.
Låter bekant, va?
Sköt du en kille i direktsänd tv?
Jo, jag fejkade det.
Men dramatiskt sett, ja, jag gjorde det.
Detta är mitt tredje besök med Trevor.
Det underbara med Trevor är att han är fantastisk på att anpassa sig.
Han anpassar sig till allt. Han är en underbar överlevare.
Lugn, kompis.
Jag spelar bara död. Kom och gör mig sällskap.
Som skådespelare
är resan under flera år nu,
otroligt attraktiv.
De tio ringarna kommer från serierna
som vi kände var i behov av en uppdatering.
I serierna finns det tio ringar som bärs på fingrarna,
och de har alla olika krafter.
Hela tanken var att försöka komma på ett nytt språk, en ny kraftuppsättning.
De visste att de inte ville ha ringarna på fingrarna...
ANDY PARK VISUELL UTVECKLINGSLEDARE
...som man ser i serierna.
Den främsta anledningen är antagligen att Thanos
och Infinity Saga hade blivit för lika.
Destin tänkte att de skulle kunna vara
armringar, ett slags kampsportsträningsringar.
Vad de har blivit i Shang-Chi,
är Hung Gar-influerade Kung fu-järnringar
som så ofta dyker upp i Kung fu-filmer
att de känns lite mer äkta i genren.
Mandarinen hittade de tio fysiska ringarna
som gav namn till organisationen.
Och byggde organisationen
från grunden med ringarnas krafter.
Grejen med de tio ringarna kommer från påskägg
i den allra första MCU-filmen, till kärnan av vad jag tycker
är en av de bästa far-son-relationerna i nån av våra filmer.
Vi ska bygga upp De tio ringarna igen.
Den här karaktären, som far till Shang-Chi,
är en man som korrumperas av ringarna och makt
och som alltid ville göra det rätta.
Men hans girighet och besatthet vänder honom bort från detta.
Det började öppna för tanken att göra karaktären rättvisa
och faktiskt mer rättvisa än den visats i serierna.
Mandarinen är ett varumärke som vi ville skala bort
och förstå personen bakom titeln.
Om det finns nån i världen som omedelbart bryter klichén
om den mustaschtvinnande skurken, är det Tony Leung.
Och bryt. Okej.
-Det var riktigt bra. -Eller hur?
Det var jättebra.
Jag kan fortfarande inte tro det här.
Men jag filmade precis med Tony Leung,
och om du gillar asiatiska filmer...
2 mars, 2020
...så vet du att Tony Leung är en legend.
Varje gång jag pratar med mina föräldrar börjar de alltid med samma fråga.
Det är inte: "Hur mår du?" Eller: "Sover du bra?"
Utan: "Har du jobbat med Tony Leung?"
Perfekt.
När jag fick reda på att han var med,
ramlade jag nästan ur stolen, för det är som...
En av mina favoritskådespelare.
Jag tror att den här gången försöker historien närma sig
Mandarinen ur ett mer
mänskligt perspektiv.
Hur Tony Leung ser den karaktären
bottnar i Wenwus smärta
och i Wenwus desperation att bli älskad
och att visa kärlek, men han vet inte hur han ska visa den.
Om jag inte hade tagit av mig dem,
hade de där asen inte vågat göra nåt.
Jag tror att det Destin var ute efter var
att se de tio ringarna, kraften de för med sig
och odödligheten.
Det är en slags metafor för beroende.
Jag hade tanken att när kraften slås på,
skulle ringarna liksom stiga upp på armen.
Och sen ser man att de är inbyggda
och de ingjuter energi eller kraft
i hela kroppen.
Wenwu dras till denna kraft. Det är nästan som en drog.
CHRISTOPHER TOWNSEND VISUELLA EFFEKTER
Så vi försöker få ringarna att ge känslan
att när de går genom hans armar
ser man hur venerna glöder och han blir mäktigare med dem.
Ringarna är också hans kedjor.
Det är de som hindrar Mandarinen
från att vara den han är menad att vara,
som hans fru trodde han kunde vara.
I slutändan är det här en berättelse om hur den här familjen har
förlorat varandra för tillfället,
att mamman, den som höll samman familjen, dödades.
Det här är inte samma pappa som när han var pojke.
Det här är en mycket elakare och förhärdad far
som är ärrad av tragedi.
Spelhålan är en historia som berättas i återblickar.
Vad Shang-Chi ser...
WILLIAM POPE CHEFSFOTOGRAF
...är att hans far är ett monster,
det goda i hans liv är borta och han lämnas med detta monster.
Det är vad scenen handlar om.
Barnet och barnets uppfattning av det.
Så istället för att gå ner till änden av rummet
där Wenwu klår alla, stannade vi hos pojken.
Vi såg pojken se den handlingen,
som vi kan se i spegeln bakom honom,
eller så kan vi gå bakom honom och se vad han ser.
Vi återvände alltid till honom.
Och vi gör allt i ett, så att vi kan känna samma fasa som han.
En blodsskuld måste betalas i blod.
Wenwu är den tragiska karaktären.
Trots att han är så mäktig med ringarna,
är han ensam hela sitt liv tills han träffar sin fru,
och jag tror att det är den lyckligaste tiden i hans tusenåriga liv.
Jag tror att när folk ser filmen på bio,
kommer de att titta på den här sekvensen och tänka:
"Självklart hittade de ett vackert vattenfall
"mitt i en skog som är perfekt upplyst."
Men i verkligheten har allt från jorden
på marken just nu, till löven,
och varje enskild bambustam, noggrant designats.
Det är en av de vackraste scenerna som vi har byggt för den här filmen.
Det är verkligen bitterljuvt för mig,
eftersom jag inte blivit född än.
En av de saker vi vill förmedla, med alla scener som rör Li,
är att de nyttjar de fem elementen, vilket är en kärnidé i kinesisk kultur.
SUE CHAN PRODUKTIONSDESIGNER
Eld, metall, vatten, jord och trä.
I kinesisk kosmologi är dessa de fem grundläggande elementen.
-Det ser så bra ut. -Är du inte trött på det än?
Så vackert.
Tanken är att allt detta är i harmoni i Lis liv,
och att de är i harmoni i scenerna där Li är med
och att hon använder sin Tai chi,
som Brad har koreograferat så bra,
som också handlar om balans och att vara ett med naturen.
När vi först anlitade Brad Allan...
BRAD ALLAN- ANDRATEAMETS LEDARE ÖVERVAKANDE STUNTKOORDINATOR
...var det så viktigt för oss
och även Brad att vi behandlar all kampsport i den här filmen
med den respekt den förtjänar.
Brad tog in några riktigt fantastiska koreografer
från Kina och Hongkong för att grunda all vår koreografi
och våra kampsportsstilar, att respektera allt som kom före.
Det är sällsynt att man kan beskriva
en kampscen som vacker och rörande.
Peng och Chris gjorde ett fantastiskt jobb med att skapa en kampsekvens
som verkligen berättar historien om en äkta mänsklig koppling.
Destin har faktiskt en väldigt stark vision.
Vi gav honom många olika idéer, många olika designer.
Just där borde ringarna redan flyga.
Så jag tycker att vi kan klippa bort den scenen
och kanske justera koreografin i nästa klipp.
Han vet vad han behöver
och det var fördelaktigt för oss att se
vad vi kan ta bort och även behålla
och ändå berätta historien som han vill berätta.
Många av Lis rörelser
och hennes filosofi är rotad i Tai chi,
vilket är motsatsen till aggression.
Det handlar om att ta nåns aggressivitet och attacker
och ge dem tillbaka den energin.
Tai chi-stilen är inte enbart kampsport.
Det är också en kultur. Och en filosofi.
Det är väldigt svårt att lägga in den stilen i filmen,
speciellt i en Marvel-film.
Vi var tvungna att komma på många idéer,
om hur vi ska kombinera stilen med spänning,
och ändå respektera den ursprungliga kulturen och filosofin.
Tai chi ser väldigt enkelt och graciöst ut,
men det är faktiskt svårt att lära sig.
Varje rörelse har en motrörelse på andra sidan.
Så det tog mig bokstavligen veckor att ens börja förstå det konceptet.
Tony fick det att se så enkelt ut.
Han lärde sig alla sina rörelser på två dagar,
och det tog mig veckor att komma ihåg mina.
Det jag gjorde var tigerklo.
Jag tror att det är mer en symbolisk grej.
Det är en symbol för karaktärens sinnestillstånd.
Det känns som om det representerar aggressiviteten
och vreden hos Wenwus karaktär.
Redo och tagning.
Varje karaktär har sin egen kampstil.
Vi ville att varje persons karaktär eller känslor,
eller deras motivation, eller handlingen skulle föras fram med striden.
Jag gillar det bättre.
Varje actionsekvens har sin egen stil och smak.
Vi har haft turen att få arbeta med olika designers,
olika koreografer och alla har sin egen stil.
Vi är influerade av kinesisk Kung fu,
men samtidigt tycker jag att det är viktigt att särskilja
mellan en Kung fu- och en Marvel-film.
Och jag tycker att Shang-Chi i grunden är en Marvel-film.
Vad kampsportsfilmerna och Marvel-filmerna har gemensamt,
är karaktärsuttryck genom handling.
Det har Destin och den här filmen gjort bra,
scener som vanligtvis skulle vara dialogdrivna,
är handlings- och kampdrivna.
Och det är ett bra sätt där vi har lyckats med
att hedra genren, men också få den att kännas som en Marvel-film.
Vi är mitt i vår bussekvens...
25 februari, 2020
...där Shang-Chi första gången avslöjar
för sin bästa vän och för världen
att han faktiskt är en extremt skicklig fighter.
Finns det kanske något snacks som jag kan ha fått på vägen?
-Eller en boba? -Ett snacks? Äter du snacks?
En boba? Uppenbarligen en boba.
Vi behövde någon som förankrade Shang-Chi
i den asiatisk-amerikanska kulturen.
Det finns ingen bättre än Nora.
Det är det högsta jag sett ett paraply.
Jag har aldrig sett ett så högt paraply.
Som Frihetsgudinnan, eller hur?
Jag har ett band till Katy.
Jag tror att alla som kommer från en invandrarbakgrund,
i mitt fall nån immigrant i USA,
alltid kommer att ha den typen av dualitet
och känsla när det gäller att hitta sin egen identitet.
Jag tycker att Katy förkroppsligar det.
Hon är inte nödvändigtvis emot att omfatta sin kultur,
men hon vet att hon är främmande för den.
-"Gå vidare" är amerikanskt. -Du är ju amerikan!
Hon ger Katy en så rolig och unik vinkel.
Och vad vi direkt märkte,
var att vi har en naturlig kemi.
Det talar för hennes förberedelser och hennes arbetsetik
och också vår delade förmåga att skoja med varandra.
Häromdagen gjorde jag en u-sväng till en parkeringsplats med...
Var beredd. Bara mina skinkor.
Busscenen, det är i princip Shang-Chi som avslöjas för Katy för första gången.
Det är det som är meningen med scenen.
Katy inser att den här ödmjuka killen:
"Du behövde väl inte min hjälp?"
Det filmades den sista veckan vi var här.
Det var början och slutet på hela inspelningen.
Jag kallar det en väg till ingenstans.
Ja, det var riktigt roligt först och sedan riktigt klaustrofobiskt.
Att arbeta med några av de bästa stunt-
och kampsportskoordinerarna i branschen
och komma på den här sekvensen under de senaste,
-hur lång tid, fyra månader? -Fyra månader.
-Det har gått sju. September, eller hur? -Ja.
Oktober, november, december, jan... Fem.
-Så det har gått... -Ja, fem.
Okej, Yung kan inte räkna. Men det har gått många månader.
Det finns en version av filmen som är väldigt Jackie Chan.
Den är rekvisitabaserad och komisk, men också äkta och praktisk.
Vår stuntkoordinator, Brad Allan,
var med i Jackie Chans stunttrupp
och tillför mycket skicklighet och talang
och många av de som gjorde de filmerna så bra.
-Vad är stilen på den här striden? -Mannen med planen.
-Som koreografin? Vad... -Stilen.
-Har du några referenser? -Ja.
Den här stilen kommer från oss. Jackie Chans stunts.
Vi är influerade av Jackie Chan.
Men ingen stil är en stil...
ANDY CHENG KAMPSPORTSKOORDINATOR
...som Bruce Lee sa.
Då är det en Shang-Chi-stil.
Det är därför vi kör Shang-Chi-stil.
Allt du kan namnge, det har vi.
Men vi vill inte utgå från en sak.
Vi vill basera på karaktären och situationen,
och det vi skapar gör Shang-Chi enastående.
Min favorit i den här filmen
är när jag får göra det här.
Springa upp hit.
Så, bara lite av det.
Vad vi främst kommer att göra med visuella effekter
är att visa San Francisco genom fönstret.
Vi har belysningen, allt är riggat för att efterlikna ljuset
när vi åker längs gatorna,
men också alla vajrar och riggar som stuntpersonalen...
-Jaså? -Det är allt det är för mig, det är lätt.
I princip är allt i kameran.
En sak som Chris ständigt säger,
är att det är bäst att försöka göra det live.
Att förbättra nåt som är rotat i verkligheten,
låter publiken inte bara stänga av sin hjärna och tänka:
''Det är en dator.''
Vår roll var att bygga en rigg som kunde simulera bussrörelserna.
DAN OLIVER SPECIALEFFEKTER
För just den här bussen använder vi en sexaxlad balansrigg.
Den ger oss sex grader av frihet.
Vi kan gå upp och ner. Vi kan gå fram och tillbaka.
Vi kan rulla från sida till sida. Vi kan också gira.
Vi har alla dessa rörelser som kan programmeras in i systemet
för att ge bussen rörelser som känns riktiga.
Vi fick koreografera striderna enligt San Franciscos gator,
beroende på deras kurvor, rundningar och svängar,
och lägga det till striderna.
Jag blev åksjuk i den där.
Du blev faktiskt sjuk.
När den vändes åt sidan,
ville jag gå ombord
och mitt huvud började...
Jag klarade inte av det.
Här är en liten glidning på bussens tak.
Det här är ett av mina favoritstunt.
Det handlar om att göra detta.
Menade inte att glida så långt.
Okej, nu kör vi! Tre, två, ett, tagning!
-Bryt! Är du okej? -Ja.
Vad hände? Den gick sönder.
Det handlar om att applicera jämnt tryck, jämn fördelning av värme.
Kunde vara lite mer övertygande.
-Sen... -Det är inte illa.
Och i hoppet kunde jag sprida benen längre bakåt,
men det är...
Du gjorde ansiktsjusteringen. Jag älskar det. Det är kul.
Jag går till hörnet, vilket är bättre.
Kan du byta tag lite snabbare?
-För mycket hängtid. -Ja. Visst.
-Vill du testa igen? -Ja, det vill jag.
Och tre, två, ett, tagning!
Det avslutar vår tid i bussen.
Det var ett hat-kärleksförhållande.
Många bra stunder. Många dåliga, som att bli sparkad på smalbenet, två gånger.
Är det okej? Jag gör...
Bara ett talande huvud. Ursäkta mig.
Vi filmade i ungefär åtta eller nio veckor
innan covid svepte över världen och produktionen stängdes ner.
Det blev väldigt uppenbart att vi inte kunde fortsätta.
Vi slutade filma...
CHARLES NEWIRTH PRODUCENT
...vi skickade hem många.
Vissa stannade här.
Destin, vår regissör, stannade och fortsatte med efterproduktion,
eftersom vi redan hade ungefär en tredjedel av filmen inspelad.
Vi filmade i sekvenser, så vi hade i princip början av filmen klar
att jobba med under tiden vi inte var på plats.
Vi fick många visuella effekter klara och i allmänhet
förfinade vi filmen på ett sätt vi aldrig gör annars.
Det var ett väldigt stort beslut att lägga ner allt.
Och sen blev det veckovisa, månatliga återbesök,
då vi försökte utvärdera när det var tryggt att öppna igen.
Vi visste att vi var tvungna att införa många regler.
En sak som var bra var att vi filmade i Australien,
och Australien hade mycket låga smittotal
i förhållande till USA, av covid.
När vi fick grönt ljus att komma tillbaka,
var det ett otroligt ögonblick.
Jag kan inte fatta det här...
24 juli, 2020
...men det här är vår första dag tillbaka
sen pandemin började,
och det är ett så stort ögonblick för oss alla.
Ja, det är ärligt talat en obeskrivlig känsla.
Jag känner mig tacksam över att ha ett jobb,
och jag känner mig extra lycklig över att få jobba med er alla
och göra en rolig scen som denna. Så tack, alla.
Varför gjorde jag djävulstecknet?
The Golden Dagger är en blandning mellan ett diskotek
och en stor fightclub.
Jag gillade verkligen idén med Shanghai-annonser från 30-talet,
med vackert klädda kvinnor
som sålde cigaretter eller vad de nu sålde.
Och det estetiska i det var den första idén
för graffitin på nattklubben.
Sen tog mitt fantastiska grafiska designteam den idén
och blandade det med modern graffiti, asiatisk graffiti,
västerländsk graffiti, och vi slängde in allt där,
och kom fram till nåt som är en riktigt bra estetik
för den nattklubben, det känns väldigt fräscht och modernt.
Hon började filma hela den här scenen före pandemin.
För att fylla stället anlitade vi dessa underbara skådespelare,
som är skyltdockor. Och skyltdockorna
placeras ut överallt på platsen
för att försöka fylla ut utrymmet.
Xu Xialing!
Shang-Chi behövde omges av två starka kvinnliga karaktärer
som representerade de två världar som han kommer ifrån.
Meng'er representerar den moderna, kinesiska kvinnliga upplevelsen.
Det var väldigt viktigt för oss att hitta en skådespelare
som var från Kina, som växte upp där och som talar
mandarin som sitt modersmål.
Meng'er är lätt den fånigaste i gänget.
Hon har en sån gnista och hittar alltid ett sätt att få oss att skratta.
Hon är alltid den första vid snacksbordet.
Simu är precis som min bror.
Han irriterar mig ibland, ibland tar han hand om mig.
Men för det mesta irriterar han mig.
Kämpa mot mig, bror. Slåss mot mig.
Jag ska ringa min agent.
Han kan inte slåss mot mig.
Skämt åsido, vi har en genuin syskonkontakt
på och utanför filmen.
Kampen mellan Shang-Chi och Xialing,
vi ville att det skulle kännas som om en bror och syster bråkar,
genom ett fysiskt uttryck.
Tre, två, ett, kör!
Jag har tre systrar och två bröder.
Så jag vet hur det känns att vara i en till synes väldigt aggressiv,
känslosam kamp,
men ändå veta att det är tryggt,
för det finns ingen chans att man skulle skada den andra personen.
Det är roligt och brutalt,
men det är också att se två syskon arbeta igenom sin skit tillsammans.
Bryt!
Jag glömde den delen.
-Zhang, är du okej? -Ja, jag mår bra.
Det som har varit oerhört glädjande för mig
är att se Meng'er från att hon kom tills nu.
För jag har bokstavligen sett en fighter växa fram ur ett barn.
En annan stor actionsekvens är en strid på en ställning.
Den är utanför byggnaden, typ 20 våningar hög.
Fan heller! Jag vägrar.
När man placerar folk på den raka väggen...
Och det är väldigt svårt. Så vi bygger en vägg som är 45 grader.
Specialeffektsavdelningen byggde denna otroliga rigg,
som lutar hela kulissen bakåt 45 grader,
så att stuntavdelningen kan arbeta med den här uppsättningen
antingen i vertikalt läge eller 45 graders läge.
Jag är här med en av mina stuntmän, Sunny.
Sunny sätter sitt liv på spel varje dag.
Han ger 100 procent av sin kropp
och själ till sitt hantverk.
Tre, två, ett, tagning!
Stuntteamet...
Det finns saker som de gör
som jag inte skulle göra för pengar.
Alla skådespelare vill vara med i en pratshow och säga
att de gjorde sina egna stunts och verkligheten är
att dessa människor är proffs, de har tränat hela sitt liv,
de tränar varje dag.
Jag skulle inte respektera dem om jag sa att jag gjorde alla mina stunts,
det är inte sant.
Simu var faktiskt väldigt sugen på att göra mycket av det.
Han blir besviken när stuntmännen går in
och man ser att Simu faktiskt blir nere ibland.
Han vill verkligen göra det.
Det visar hur mycket han vill det.
Och jag antar hur roligt han tycker det är att göra det här.
Låt mig prova igen för jag känner att vi är nära.
Ja, och om vi inte får till det, då kommer vi tillbaka.
Okej.
Är det han sa om byn sant?
Mamma berättade om Ta Lo när vi var barn.
Ta Lo var en otrolig inspelningsplats,
det kändes verkligen som att vi var nån annanstans.
Naturreservat
Sue och hennes team byggde en hel by för oss att filma i.
Västra Sydney
Det är häpnadsväckande vad hon och hennes team har satt ihop.
Det är transformativt.
När vi ska filma, säger vi bara att vi ska till Ta Lo.
Det är viktigt att bygga upp inspelningsplatsen så mycket som möjligt.
Och i byn i synnerhet,
bestämde vi oss för att bygga alla dessa byggnader
som de kunde ha byggts,
vi studerade den kinesiska arkitekturen,
och vi reste dem på ett sätt som var logiskt.
Vi var tvungna att göra nivåskillnader
för att kunna bygga alla våra byggnader.
Och som du kan se har de alla en liten stengrund,
vissa större än andra.
Vi ville ha templet i mitten
eftersom föreställningen om förfäderna och beskyddarna
var en stor del av vad Destin ville förmedla,
att en person formas av var de kommer ifrån.
Detaljnivån när man går runt i byn,
när man ser husen och templet...
Jag menar, det är helt fenomenalt.
De byggde hus, färdiga hus med toaletter i.
Kanske inte toaletter för jag vet inte om det passar,
men poängen är att de har VVS-installationer och det är otroligt
att gå in i vapenlagret och ta ett verktyg
och veta att nån gjorde sig besväret att tillverka verktyget
som är specifikt för att göra drakfjäll.
Alla dessa detaljer kanske inte kommer med i filmen,
men de hjälper skådespelaren och deras agerande.
Till och med golvet i ett hus vars interiör kanske aldrig syns,
har mörkgröna plattor.
En lat filmskapare säger:
"Publiken kommer inte att se det",
men skådespelaren ser det och det hjälper med energin.
Det placerar skådespelaren i denna vackra by.
Och vart man än ser, möts man av denna underbara atmosfär.
Eftersom Ta Lo är ett slags övernaturligt, interdimensionellt ställe,
hade vi mycket konstnärlig frihet att introducera varelser
som inte är av denna världen.
Många är influerade av gammal kinesisk folklore och kultur.
Saker som de niosvansade rävarna, eldfåglarna och Ch'i-lin.
Det är en hästliknande, drakliknande, hjortliknande varelse.
Jag har en tatuerad på ryggen.
Nu finns det en i filmen och det är fantastiskt.
Det är supercoolt.
Konstig häst.
Varför stirrar den på mig?
Fu-hundarna, som liknar både lejon och hund.
Det finns alltid två vid en entré.
De förekommer ofta i kinesisk mytologi.
Att äntligen få se hur de ser ut är fantastiskt.
Jag har en underbar kamrat, Morris,
som är ett husdjur, en följeslagare, en guide och en mentor.
Min animus.
Vad är det där?
-Vadå? -Det där! Vad är det där?
Det här är Morris.
Morris är baserad på en Hundun, som är en mytologisk karaktär,
en sorts Gud av kaos och förvirring.
Vi använder den här som en stand-in
för skådespelarna,
så att de fysiskt kan hålla i nåt och reagera på den.
Vid ett tillfälle frågade vi Sir Ben,
om det var okej om vi bytte ut den
och han sa: "Nej, jag har blivit förtjust i Morris."
Jag byggde en relation med Davi, som sköter Morris.
Jag sa: "Davi, du är min dockspelare.
"Du är min motspelare. Vi måste bygga en relation."
Så jag spelade inte mot en abstrakt grön klump.
Jag spelade mot en varelse
eftersom Davi var så känslig i scenen:
"Vad skulle Morris göra?"
Han skulle hoppa upp, vilja bli klappad,
han skulle kanske bli rädd,
eller vilja väcka sin husse.
En grön skärm och visuella effekter behöver inte vara hemskt.
Ni var hennes allt.
Hon visste att ni skulle hitta hit,
så jag fick förbereda nåt för er ankomst.
Jag visste att jag skulle få en dräkt. Alla superhjältar har en dräkt.
Vår första dag med dräkten.
20 augusti, 2020
Vilket är riktigt spännande.
Shang-Chis hjältedräkt var en Marvel-illustration av Andy Park.
Han börjar definitivt lämna en del av sin amerikanska kultur
och kläderna kommer långsamt närmare hans sanna jag.
Det viktigaste som jag försöker göra som karaktärsdesigner
är att föra in en historia i hans utseende.
För Shang-Chis berättelse handlar om hans familj.
Hans mamma kommer från Ta Lo,
så från den store beskyddaren,
ville jag inkorporera drakfjäll och drakskinn.
När det gällde triangelmotivet,
fick jag idén att inkorporera den ändlösa knuten.
Det är en symbol som har använts i olika kulturer
i tusentals år.
Och definitivt i kinesisk kultur.
Den symboliserar den ändlösa cykeln av liv, död och återfödelse,
vilket är tillämpligt i berättelsen om Shang-Chi.
När han rymde, kom han till Amerika.
Så även om han har fått dräkten, ville jag att ett element skulle vara hans.
Det är därför man ser honom med Air Jordans.
Han är också en produkt av sin far.
I slutet av filmen tar han emot de tio ringarna, som fullbordar hans utseende.
Du ser hans mamma, du ser hans pappa,
du ser när han bodde i Amerika och hans skor.
Så det berättar hela historien om hans resa.
Man kan inte köpa drakskinn.
För oss betyder det att skära ut alla fjäll,
och sedan gjuta tusentals av dem.
Varje dräkt har ungefär 14 000 små individuella fjäll,
fastlimmade för hand av vårt team.
Det var känslosamt att prova den för första gången.
Jag förstod vikten och allvaret av vad den betydde,
och jag förstår att endast få människor
får uppleva den känslan.
Hur känns det att ha på dig dräkten för första gången?
Eller hur? Det är så jag känner.
Vi är i bambuövningskupolen,
där Shauns karaktär i filmen lär sig
en helt ny stil av kampsport av sin moster.
Att se Michelle klå Simu var riktigt roligt.
Det var overkligt att filma scenen med Michelle,
för jag har varit ett så inbitet fan av henne så länge
och att få träffa henne och arbeta med henne
och få veta hur underbar hon är, hur löjlig hon är,
hur konstig hon är,
och hur kul hon är, var verkligen en höjdpunkt för alla.
När det gäller asiatisk representation och särskilt asiatiska kvinnor,
har Michelle alltid spelat starka kvinnor,
och att växa upp med att se nån som hon,
det påverkar vem man vill bli och hur man ser sig själv,
speciellt när vi inte är så många.
Att jobba med Michelle, som är så duktig.
När man gör Tai chi med två personer, är det som en dans,
och man rör sig bara så bra som den andra personen.
Hon är så stadig och graciös i alla sina rörelser.
Jag känner mig som en jöns bredvid henne,
men lyckligtvis hör det till rytmen i striden.
Jag spelade min roll väldigt bra.
Bra jobbat.
Ja!
Det är en rolig karaktär att spela. Tanter är alltid roliga.
Min karaktär hjälper honom att förstå att man måste veta vem man är,
och det enda sättet man vet och älskar den man är,
är genom att acceptera hela paketet.
Det här är vår sista stora stridssekvens,
där organisationen De tio ringarna möter styrkorna från Ta Lo.
Det är en galen samling kampsportsmästare.
Guang Bo, som vi träffar i den mystiska byn Ta Lo,
spelas av den fantastiska skådespelaren, Yuen Wah, en kampsportslegend,
stuntman för Bruce Lee,
och han tar med sig stor kunskap till filmen.
Nu kör vi. Redo och tagning.
Det är alltid en utmaning att försöka
få det att se verkligt ut utan att nån skadas.
Vi har strider med många vapen.
Och som med alla filmer, när de står så nära
och stavarna är närmare två meter och svingas runt,
är det stora utmaningar.
Vi måste träna alla. Det finns statister
som alla har kampsportsbakgrund.
Tagning. Redo och tagning!
Det blir komplicerat,
för ibland måste vi göra vår förgrund.
Skådespelaren slåss med de olika delarna av en bakgrund.
Så de jobbar faktiskt hårdast
för de kämpade mot solen och stred hela dagen.
Det var inte lätt.
Jag dyker upp på jobbet och de säger:
"Din stuntman ska stå i en kabelrigg
"och sen kastas 12 meter åt det hållet."
"Och du ska inte göra det."
Och jag tänkte: "Fan heller."
"Sätt mig i selen nu."
Tre, två, ett, tagning!
Och bryt!
Det är ganska coolt.
Simu är modig.
Han jobbar väldigt hårt.
Han är alltid redo.
"Låt mig göra det här." Och jag säger: "Sätt dig."
I den här scenen
måste jag bekämpa tre demoner och fånga min syster
som rycks upp av ett monster med tentakler.
Redo? Och dra!
Lidandet är verkligt.
Ja, det var inte mycket agerande.
Och du dras åt två håll.
Vi är på väg in i sista veckan.
Vi är på sista milen...
17 oktober, 2020
...av...
Av maratonloppet.
Man kan känna tröttheten överallt,
men alla håller ut.
Hur känner du dig?
Jag mår fint.
Jag är inte klar om tre dagar, utan den tredje november.
Jag har drygt en vecka kvar.
Det visste jag inte. Nu låter jag som en idiot.
Jag vet inte vad jag förväntade mig.
Det är min första långfilm.
Och dessutom en långfilm av denna omfattning.
Gör sedan ditt drag. Det är så man sadlar.
Drag? Vad i...
Hur jobbigt det var kom som en överraskning.
Okej, en gång till.
Det är en dröm att vara här varje dag och att jobba
i min första film,
men också i en av få filmer som filmas just nu i världen.
Men det är verkligen... Det är svårt.
Det är mycket strider.
Ibland önskar jag att Shang-Chi var mästare på icke-våld.
Du var där när de gav sig på henne, och du gjorde ingenting.
Du stod och såg på när hon dog!
När vi ser Shaun möta sin far för första gången,
är han känslomässigt instabil.
Han låter sin ilska ta överhanden.
Och han kontrolleras av sina känslor,
istället för att kontrollera dem.
Du lärde upp din son till mördare. Är du nöjd nu?
För Shaun representerar hans mor och hans far
olika delar av hans personlighet,
och han känner inte att han hör hemma i nån av de världarna.
Han har tusen år av synd och förstörelse
som bor nånstans inuti honom från sin pappa,
och han har denna fridfulla men kraftfulla motsats,
som också bor i honom, från sin mor.
Hans resa är inte så enkel som att bara avvisa far och ta in mor.
Det är han som inser att båda är i honom,
och ingendera är varken god eller ond.
De är en del av honom och det är vad han måste jobba med.
När han väl inser det,
det är då vi ser honom komma upp ur vattnet på en drake.
Man kan se när han gör sin första gest,
att han är på en plats som han aldrig varit på förut.
Han är väldigt jordnära och fridfull.
Han måste fortfarande stoppa sin far, men han är inte arg.
Han gör det av kärlek.
Jag tycker att vi gjorde den actionsekvensen väldigt vacker.
Jag tycker att relationen och historien
är väldigt intressant i kampen.
Ja, man ser saker som Li gör när han slåss mot Wu,
man ser att mer av hans mor börja komma fram
hos Shaun mot slutet, som kulminerar i,
en sorts perfekt sammanslagning av far och mor inom Shaun.
Shaun och Wenwu försöker hitta varandra igen,
utan att det handlar om vem som är starkare än den andra,
vems kampsport som är bättre. Som om
det här är en familj som försöker hitta tillbaka.
Jag tycker att det är en riktigt vacker strid.
Det har varit otroligt att se Simu komma in i den här karaktären
och börja äga den.
Under det här året har jag sett honom
på många sätt, ta sig an samma resa som Shang-Chi gör.
Shang-Chi börjar i den här filmen
helt utanför sitt element
och lär sig under resan,
hur man äger sig själv, hur man är nöjd med sig själv,
och han tittar i spegeln och är stolt över det han ser.
Och jag har sett Simu verkligen ta till sig karaktären.
Det var en mycket inspirerande och gripande upplevelse för mig att se.
Och bryt.
Avslutande bild för vår Meng'er och vår huvudrollsinnehavare, Simu.
Avslutande bild.
24 oktober, 2020
Äntligen!
Jag var ett barn som föddes halvvägs runt världen,
som invandrade när han var mycket ung
och hade föräldrar som aldrig ens drömt om
att låta sin son börja i showbusiness.
Det känns som att jag lyftes ur mitt liv och skickades på denna vilda åktur.
Och jag försöker fortfarande förstå: "Hur blev jag utvald?"
Jag har inga ord. Det här är det mest otroliga för mig.
Det här är så nära en Askungehistoria för mig
som man nånsin kan hitta.
För ett år sedan var jag bara en kille
och nu, av nån anledning, är jag en superhjälte,
och ni hjälpte till att förverkliga den drömmen.
Och jag är ärligt talat så imponerad av allt ert arbete.
Jag vet att det kanske inte betyder så mycket
när jag säger att ni är det bästa filmteamet jag har jobbat med,
men ni är det bästa filmteamet som jag kommer att jobba med,
så nu vet ni.
Som filmfantast växte jag upp med amerikanska filmer
och jag har aldrig sett rollfigurer som mig själv på skärmen,
det känns otroligt meningsfullt.
Det är otroligt viktigt.
Jag har vuxit upp med Marvel Comics och vet lite om Marvel-världen.
Och jag har aldrig sett en superhjälte som liknar mig.
Och jag är verkligen glad, för det är verkligen rätt tidpunkt
för våra små pojkar och flickor att få säga:
"Titta, vi är också superhjältar."
När man ser en superhjälte, ser man sig själv.
Det är det riktigt viktiga som filmer som denna gör för barn.
Den låter dem känna möjligheten,
och den ökar på det
och förhoppningsvis öppnas dörren för fler filmer som denna.
Jag hoppas att Shang-Chi är ytterligare ett steg.
Om Shang-Chi är slutet, då har vi misslyckats.
Jag är så stolt över det sätt som den här filmen har låtit oss ta upp
mer representation, både framför och bakom kameran.
Och jag tror att världen hungrar efter filmer som speglar vilka vi är
och alla våra hudfärger.
Jag tror att Shang-Chi har en ljus framtid inom MCU.
När jag tänker på superteam och crossovers,
känns Shaun som en enorm, outnyttjad reservoar
full av stora möjligheter från Simu och vidare.
Tack för att ni tittade på den här dokumentären.
Jag hoppas ni lärde er nåt om filmskapandets magi,
eller om Marvel eller bio eller nåt.
Det har varit ett nöje att tillbringa den sista lilla stunden med er
och jag kan inte bärga mig tills ni får se filmen.
Sköt om er.
Jag tror inte att det här kommer med.
Översättning: Ulrika Lindfors-Davis