Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KING
De ce nu mă aştepţi?
Ghiozdanul e prea greu? Vrei să ţi-l duc?
- Vrei să-mi ceri ceva? - Nu. Nimic.
- Ce faci? - Nimic.
Alex, la ce te uiţi?
La soare, la viaţă...
Avem noroc că locuim aici.
Gata, filmează! Haide!
Ce scârbos!
Ce e?
Eşti bine?
N-am postat nimic!
Aşa, filmează...
Jur! Mi-au cerut să-ţi filmez reacţia.
Ştii cum sunt ei şi de ce sunt în stare.
Ieşi din camera mea!
Nu, te rog! Nu!
Fir-ar să fie! Eşti dusă de-a binelea!
Ţi-am zis că nu pot sta cu Hugo.
Muncesc de-mi sar capacele, Steph!
Ce?
Cum adică pleci?
E şi băiatul tău. Stai!
Nu-mi poţi face asta. Stéphanie!
Sunt aici.
Scuze pentru întârziere. Credeam că plecăm de la birou.
Aţi găsit locul pe unde a scăpat?
Cu siguranţă iepurii i-au arătat drumul.
Nu are mai mult de trei-patru luni, dacă a trecut pe-aici.
Mersi, am văzut prezentarea video.
Un pui de leu alergând pe pista de decolare a cursei Paris-Tokyo
cu greu trece neobservat.
Nu e prea departe. Totul e să nu-l găsim călcat de maşini
pe marginea DN17.
Mă rog să-l găsim călcat pe DN17.
Cel mai grav este dacă e purtător de tifos sau de turbare.
- Sau chiar mai rău. - Mai rău?
Dacă muşcă pe cineva, tot serviciul e răspunzător.
- Mă înţelegi, Sauvage? - Da, doamnă.
Continuaţi!
Haideţi!
Cum a fost ziua mea, mamă? Trei oameni au vorbit cu mine.
Doi şi-au bătut joc de mine, iar al treilea mi-a cerut corectorul.
Uite ce am găsit! De trei luni le caut.
Le-am găsit jos, printre lucrurile tale. Pe care o preferi?
Pe cea cu singura voastră vacanţă?
Sau pe cea din Brazilia, unde se ascunsese?
Când mă gândesc că n-a venit la înmormântarea ta...
La colţ cu tine!
MAX WELZER
Poftim!
Nu te uita aşa la mine!
Să ştii că nu pot face nimic.
- Vorbeşti singură? - Ce?
Cine vorbeşte singură? Ines?
Ce...
A fript-o cu tot cu cap? "Un pupic, Ines?"
Doar n-o să stai supărată toată viaţa!
Cred că putem începe să mâncăm. Fir-ar să fie!
E clar că cina în familie nu e punctul meu forte.
V-aţi făcut temele?
La ce oră mergeţi la şcoală, mâine?
- Trebuie să mă ajutaţi, nu sunt prea... - E vorba de liceul nostru!
După ce au căutat prin parcuri,
jandarmii au ajuns la liceul Descartes.
Anchetatorii au venit după-amiază
şi i-au chestionat pe trecători şi pe liceeni.
Continuă căutările animalului care ar fi fost văzut
în împrejurimi după ce a fugit de pe aeroportul Orly.
E de negăsit deocamdată.
Jandarmii le cer locuitorilor să nu se apropie...
Scuze, trebuie să sun nişte colegi.
Dar...
Nu te teme.
- Unde e soră-ta? - Unde e Ines?
Are indigestie. Dă-mi-l înapoi, te rog!
Jur că o filmez când mă duc acasă.
Exact într-un caz de acest gen rezervaţia noastră poate interveni
şi îl poate plasa din nou într-un cadru natural.
Dna directoare a vămii.
Şi dacă atacă pe cineva? Un copil, de pildă.
Nu va ataca decât dacă se va simţi ameninţat.
Nu cred că serviciile vamale
sunt cele mai adecvate pentru a linişti un astfel de animal.
Ascultaţi, dnă Jannsen, sunteţi la 3 000 km.
Lăsaţi-ne să ne facem treaba, vă rog!
Doamnă, domnule, repet, e un animal sălbatic.
E un animal periculos.
Nu e vaccinat. Dacă îl zăriţi,
să nu-l atingeţi.
Sunaţi la numărul afişat.
E periculos. Nu vă apropiaţi de el.
Ia zi, eşti fată sau băiat?
Bine, lasă.
Am înţeles, nu eşti fată.
Şi cum să-ţi spun?
Paul?
Bernard?
Lucas, 7.
Marion, 7.
Malek, 7,5.
Ines!
Ines! Am venit în pauza de prânz, să văd dacă...
Dacă te simţi mai bine.
E o chestie la care mă uit pe computer,
despre dispariţia animalelor sălbatice.
Li se taie capul, burta...
E îngrozitor.
- Pot să urc cinci minute? - Nu. Mai bine, nu.
Poate că sunt contagioasă.
La câtă treabă ai acum, n-aş vrea să te îmbolnăveşti şi tu.
- Eşti sigură? - Da.
Bine, mă suni dacă e ceva.
- Bine. - Trebuie să mă duc înapoi.
Ce zici de "King"?
Aici e baia, iar acolo e camera fratelui meu.
Locul cel mai mizerabil din univers.
Mirosul e de la chiloţii lui.
Cred că e o mortăciune pe-acolo.
Unde te duci?
Asta e camera părinţilor mei. Mă rog, a tatei.
Poate că, în curând, nu numai a lui.
Ce faci? Te deranjez cumva?
Vrei să-ţi ascuţi unghiile?
Nu te jena.
Lucrurile ei sunt în dulap, în spate.
Nu că nu mi-ar plăcea Louise,
dar nu reuşesc s-o plac.
Ce e?
Ţi-e foame?
Să vedem.
Vrei asta?
Sunt de acord. Nu e grozav.
Vrei asta?
Vrei o antilopă, ce mai!
Nu avem în stoc.
De-ăştia vrei?
Recunosc că nu mă prea pricep la animale.
Nici la oameni.
Ce? Mai vrei?
Mă întorc. Bine?
- Ines, unde te duci? - La cumpărături.
Am luat eu tot ce-ţi place.
Nu te mai doare...
- E totul în regulă, Ines? - Da. Totul e perfect.
Sunt pentru fratele meu.
VAMA
Gata, am venit cu cina.
- Cum ai intrat aici? - De ce nu mi-ai spus?
Ştii că îl caută toată lumea?
Ieşi din camera mea!
Stai...
Îl păstrăm?
Îl păstrăm! Putem să facem o mulţime de lucruri cu el. Nu ştiu...
Un canal YouTube, unde punem în fiecare zi altceva.
Un videoclip, îl punem pe un skateboard...
Ascultă-mă cu atenţie! King rămâne cu mine. Doar cu mine.
Nu te apropii de el, nu vorbeşti cu el.
Dacă aflu că i-ai spus cuiva că e la noi acasă,
postez clipul în care exersai gol, în baie,
sărutul franţuzesc pe prietena ta imaginară.
- Nu m-ai filmat aşa. - Ai înţeles ce ţi-am spus?
- Ai înţeles? - Da, da.
Am înţeles.
Gata, King, încetez!
Mă opresc. Gata!
- Cară-te! - Nebuno!
Pe bune?
Serios?
Hugo, vino!
Grăbeşte-te!
Ea e mama. A murit acum doi ani.
Tata. Mă rog, când e aici.
Vezi? Şi pe mine m-au abandonat.
Înţelegi unde sunt.
Ăsta, din păcate, e frate-meu.
"Eu sunt de părere"
"că, dacă l-am vinde pe King la licitaţie, mi-aş face prieteni."
Louise: "Îmi pare rău, dar trebuie să-i spun lui taică-tu."
"Chiar dacă mă lasă singură cu obrăznicăturile lui,"
"ca să nu plătească un baby-sitter."
Ăsta e bunicul meu.
A făcut de vreo zece ori înconjurul lumii.
Cine ştie, poate că i-a cunoscut pe bunicii tăi.
... ca să ştiu dacă se simte mai bine.
Vestea bună e că nu mai plec.
De ce spui asta?
De-acum vorbeşti cu directorul adjunct al exploatării logistice.
- O să fiu cu voi tot timpul. - Nu-mi vine să cred!
- Şi tu... Eşti bine? - Da.
- Ce-i cu faţa asta? - Poftim? Ce faţă?
- Te descurci? - Da.
Numai că nu e simplu cu fiică-ta.
- Vrei să vorbesc cu ea? - Nu, în niciun caz.
Nu. Mă adaptez.
Poate că e ciudată uneori, dar...
- Nu trebuie să pui la suflet. - Nu pun la suflet.
Dar, cum fac ceva, îmi iese aiurea.
Rău de tot.
Uneori, am senzaţia că...
- Nu sunt sigură că... - Ea e aiurea.
De când a pierdut-o pe maică-sa, s-a închis în sine.
E în lumea ei.
Martin!
Înainte să fie repuse în libertate, munca echipei noastre constă
în pregătirea animalelor care nu şi-au cunoscut niciodată habitatul natural.
Suntem foarte mulţumiţi de rezultate.
Cele 12 animale sălbatice pe care le-am recuperat anul acesta
au reuşit să se adapteze.
Telinka, ultimul nostru exemplar, nu ieşea din cuşcă
atunci când a sosit. Acum aleargă 30 km pe zi.
Da...
30 km pe zi? Cum o să te fac să alergi atât?
E imposibil.
Dacă fac un calcul rapid, ar trebui să faci
turul camerei mele de 10 000 de ori pe zi.
Cred că e îngrozitor pentru tine.
Poate reuşesc să te scot noaptea, când toată lumea doarme.
Ba nu. Mai e şi câinele vecinului.
Îl urăsc.
Ai vreo idee?
Ce? Să-l duc în Africa?
Ţi-am zis că nu sunt în faţa calculatorului.
Te sun mai târziu.
Fir-ar să fie!
Louise, nu cred că mă pot duce la şcoală.
Nu mi-am revenit.
Serios? Vrei să chem medicul?
Pot să rămân şi eu? Trebuie s-o ajut pe Ines...
Ouăle mele!
Eşti nebună!
Louise... Nu ştiu, mă simt puţin jenată...
- Cred că mi-a venit ciclul. - Serios?
- Vrei să vorbim despre asta? - Nu, e-n regulă.
Am vorbit cu colegele mele de şcoală, totul e bine.
King!
Trebuie să plecăm. Te caută.
Ines!
Poţi să cobori?
Mergem la bunicul. E la 200 km.
- Ines? - Va şti ce e de făcut.
King!
Deschideţi! Deschideţi uşa!
Unde te duci? Ce faci cu Space Killerul meu?
O să te prindă imediat, Ines!
Ines!
Trei minute. Vine peste trei minute.
Ce faci? Poţi respira?
Ce se întâmplă?
Unde sunt?
Nu se poate...
- Ines! - Doamnă!
N-aţi văzut doi copii? Un băiat cu ochelari
şi o fată cu părul negru, până aici?
Au plecat, nu-i aşa?
Staţi, cred că am poze.
- Au plecat cu el? - El? Care el?
Deci...
Suntem aici, la Orly.
Bunicul stă aici.
Apoi mergem acolo.
Biletele la control!
Eşti tâmpit!
Ce cauţi aici?
Louise ne-a turnat. Sunt scârbit.
Unde e King?
Nu e aici.
Cum adică...
Ţi-e foame? Sigur ţi-e foame.
"Dextroză de nitrit de sodiu".
Vrei aşa ceva?
Stai, îl deschid eu.
Îmi pare foarte rău pentru clip. Sincer.
Îmi pare rău. M-am lăsat dus de val.
- Unde mergi? - Nicăieri.
Cum adică? Unde te duci cu King? În Africa?
Da.
Pe bune! Faci mişto de mine?
Şi cum te duci, cu trenul?
- Mai întâi mergem la Max. - La Max?
Cine e Max?
Tatăl mamei noastre, bunicul.
Ăla pe care l-am văzut de două ori? Escrocul ăla?
Nu e escroc. Se ocupă de import-export.
Toată viaţa a trimis mărfuri în cele patru colţuri ale lumii.
- Sunt sigură că ne va ajuta. - Ce să facem?
Să ajungem în Africa. Te-ai prins?
Îţi dai seama că eşti total dusă cu pluta?
E dusă cu pluta, nu-i aşa?
Da, ştiu. Total. Nu-i aşa, King?
O să dureze ceva mai mult decât am estimat.
Totodată, e grozav.
O să avem şi noi timp să mai stăm de vorbă.
Lasă, e-n regulă, mă ţine încă bateria.
Eşti bine?
Lidl, Kiabi, Roi du Matelas, Foir'Fouille...
În Africa n-o să vezi aşa ceva. E frumos, nu?
- E naşpa. - Ştiu.
Franţa cărţilor poştale nu mai este cum era odată.
Bagă-l pe King în geantă imediat!
Ce? Dar...
Un bărbat, 1,80 m, chel!
A încercat să-mi taie gâtul cu cutterul. Grăbiţi-vă!
Hai, King! Trebuie să mergem.
... un bărbat înarmat în tren, în gara Romilly-sur-Seine...
Şi acum care e programul?
- Vine Max după noi? - Nu, îi facem o surpriză.
O surpriză? De fapt, nu i-ai spus nimic.
Stai! Putem să-l scoatem.
Hai, King, poţi să ieşi!
Sigur e drumul cel bun?
Da.
Sper că are vaccinul antitetanos.
Dar eu am făcut rapelurile?
Cum aflu? Mă uit în carnetul de sănătate?
Dar nu mai ştiu unde l-am pus.
Cred că a hotărât el şi pentru noi.
- Dormim aici în noaptea asta. - Poftim?
Îl vrei pe ultimul?
- A halit deja tot? - Îl vrei sau nu?
Mi-e foame rău.
Eşti sigur că nu mai vrei?
Ines, e normal să facă aşa?
Înseamnă că îi e foame.
Mâine poate încercăm să găsim un coteţ de găini.
Problema e că data trecută
a fost aiurea.
Am fost nevoită să termin ce începuse el.
Aveam un cutter în trusă. Biata găină cotcodăcea rău de tot.
Nu mă privi aşa.
Glumeam, Alex.
Super! Ne facem griji pentru tine, şi aşa ştii să mulţumeşti.
Stai liniştit, n-am nimic.
De multă vreme nu m-am mai simţit atât de bine.
Ia zi, îmi poţi împrumuta mobilul tău?
De ce? Parcă îţi era frică să nu faci cancer cerebral.
Voiam să trimit un mail.
Ca să iau legătura cu o rezervaţie din Guineea.
E o tipă incredibilă, care recuperează animale
ca King. O cheamă Marie Jannsen.
"Marie Jannsen".
- Fir-ar să fie, e Louise! - Nu răspunde.
Dacă îl sună pe tata şi cheamă poliţia?
Puteţi lăsa un mesaj.
Fir-ar să fie!
"Max Welzer".
Nu vrei să ne întoarcem acasă?
Întoarce-te tu, dacă vrei. Noi nu mai putem face cale întoarsă.
Mi-e frig.
Poftim!
- E haina mamei? - Da.
Mi se părea mai albastră.
Noapte bună!
Încearcă să dormi puţin, King. Bine?
De câte ori să repet?
I-am trimis un mail!
Prefer să previn în loc să vindec.
Expresie de bătrân!
De unde ştii că Johnson va răspunde?
- Jannsen. - Ai văzut-o de două ori la televizor.
Trimite un avion după King?
- Aici e? - Da.
Linii curbate, stil clasic...
Max locuieşte într-un castel din secolul al XIX-lea.
Bună ziua, Max! Suntem Ines şi Alex...
Recunosc, mă văd locuind aici.
Să am un parc pentru skating, terenul meu de baschet...
- Ce vârstă are Max? - E bătrân.
Adică o să crape repede? Vom moşteni rapid?
Am avut dreptate. Sfârşitul secolului al XIX-lea.
Stil neorenascentist, parc în stil englezesc...
Ornamentele de pe faţadă se numesc...
- Cum se numesc? - King, aşteaptă-mă!
De când te caţări în copaci?
Ines!
Uite!
El e Max.
E bunicul.
E o femeie, Alex.
- Clarisse, mergem. - Trebuie să-ţi faci desenele, Eric.
Da.
Te-am susţinut cât am putut la director.
Haide!
- Un pui de leu! - Da, da...
Şi mai încolo sunt două girafe frumoase.
Nu e casa bunicului.
E casa de bătrâni în care stă bunicul.
Mă aştepţi aici cu King.
Dacă iese de aici, nu-l mai vedem. Înţelegi asta, Alex?
Da, stai liniştită, mă descurc.
Îmi pare rău, nu e înregistrat niciun Max Welzer.
Aţi scris bine? W-E-L-Z...
E-R, da.
Priviţi!
- Roberto e bunicul tău! - Da, exact.
Nu ne-a spus că are nepoţi.
Bunicul tău e misterios.
- Clara, nu ştii unde e Roberto? - Nu, îmi pare rău.
Scuze...
- Nu l-aţi văzut pe Roberto? - Azi, nu.
Jean-Claude, l-aţi văzut cumva pe Roberto?
De la ora de yoga, nu. A zis că, pentru a te întinde şi a respira pe nas...
Mai bine stă în pat!
Putem să ne grăbim?
Părinţii mă lasă să stau o oră. Vizitează catedrala şi vin să mă ia.
Haide!
Roberto, vă caută cineva.
Scuze că vă deranjez, credeam că sunteţi acasă la dv.
Nu-ţi face griji, e acasă.
Bunicul tău e singurul care poate rămâne aici,
deşi a întârziat şase luni cu plata.
Dna directoare vă iubeşte.
M-am înscris cu un alt nume.
Cum anume m-ai găsit?
Nu ştie nimeni că sunt aici.
Nu vă interesează să ştiţi de ce sunt aici?
Ba da. Mă interesează.
Chiar, de ce eşti aici?
- Tatăl tău ştie că ai venit? - Nu.
Sunt cu fratele meu, Alex. E afară.
Max, am nevoie de ajutor.
Am adus cu noi ceva de mare preţ.
Când o să vă arăt, o să înţelegeţi.
Jucăm în camera 109.
- Vii şi tu? - Sigur că vin.
- Veniţi cu mine? - Unde?
- Afară. - Afară...
De mult nu mai ies afară.
Nu pot din cauza tratamentului.
- E bine aici. - E ora gustării.
Gustarea e cel mai frumos moment al zilei.
- Mergem, Roberto? - Vin.
- Vă rog, Max! - Du-te acasă!
E mai înţelept aşa.
Tipul care a pus poza cu leul e foarte drăguţ!
Genul intelectual, adorabil...
E căutat de poliţie, ceea ce-l face şi mai sexy.
Ce părere aveţi, fetelor?
King!
Începem cu camera 107.
King!
- Alex! - Ce facem?
- Planul B. - Ce? Unde e Max?
Uită-l. Ne întoarcem la gară.
Luăm trenul până la Clermont, de unde ajungem în Marsilia, apoi, Africa.
Nu se poate!
Plouă cu găleata, n-avem niciun ban. Ne ducem acasă şi mai vedem.
- 1 400. - Cum 1 400?
- Avem 1 400 de euro. - Pe bune?
I-am furat banii.
- Dă-mi mobilul tău. - De ce?
- Trebuie să văd orarul trenurilor. - Ba nu, ne întoarcem acasă!
- Dă-mi-l! - Dă-i drumul!
Telefonul meu!
Veniţi încoace!
Linişte! Aici e un cămin de bătrâni. Aţi înnebunit?
Vreţi sau nu banii înapoi?
Rămâneţi pe loc!
Roberto!
Nu! Staţi!
- Poftim! - Nu! Erau mult mai mulţi.
Restul, când ajungem.
Unde să ajungem?
Eu nu merg nicăieri, să ştiţi.
Vreau să mă întorc până diseară. E o cină mexicană.
Fajitas, guacamole, toate astea...
Nu, nu!
Nu vreau să ratez seara mexicană.
- Ines! - Ce mai e?
- Avem o problemă. - Ce?
King!
- Cine e King? - Leul nostru.
- Poftim? - Leul nostru.
- Da. - Mă rog...
E mai degrabă un pui de leu. A scăpat de pe Orly.
Te pricepi să spui poveşti.
Înseamnă că ai imaginaţie.
Îmi plac copiii cu imaginaţie, sunt formidabili.
Alex! Nu se trezeşte.
Caută în rucsacul meu,
e o listă cu toate locurile care se ocupă de animale sălbatice.
- E unul adevărat. - Trebuie să găsim repede un veterinar.
Bine.
Doamnă, ce faceţi aici?
Sunt aici? Trebuie să-i văd.
Staţi puţin, vă rog!
Îmi spuneţi unde sunt?
Au plecat cu tatăl dv., cu autocarul instituţiei.
- O să-i găsim curând. - Cu tatăl meu?
S-a înscris anul trecut. Roberto Stavini.
Nu e tatăl meu, ci al mamei lor.
Îl cheamă Welzer. Max Welzer.
O să fie bine.
Îţi promit că va fi bine.
Îţi promit.
Doamnelor şi domnilor, ne revedem mâine-dimineaţă, la zece,
pentru o zi de neuitat, în deplină siguranţă.
Scuzaţi-mă.
Nu ştiu cum asiguraţi securitatea, dar sistemul trebuie revizuit.
Uite ce am găsit în parcare!
- Du-i la cabinet, la Thomas. - Bine.
Îi aduc cu maşina.
- Nu urcaţi. - Ba da, sigur. Vin şi eu.
Mai întâi, trebuie să dau un telefon.
Dă-mi portofelul.
Haide! Am toate actele acolo.
Dă-i-l înapoi, că acum face un atac cerebral!
Unde l-aţi găsit?
Nu ştiu, când am ieşit de la zoo.
Nu e de la noi.
- E de mult în starea asta? - De azi după-amiază.
I-aţi dat ceva anume de mâncare?
Nu. Mănâncă mereu acelaşi lucru.
Adică?
Ce a mâncat?
- Cârnaţi. - Ca şi mine.
Îi fac o injecţie cu corticosteroizi.
A făcut o reacţie toxică la alimente.
- E vina mea? - Vedem asta mai târziu.
Alex, eşti bine?
Au fugit cu bunicul lor,
un anume Max Welzer, cunoscut şi sub numele fals Roberto Stavini.
Ultima oară au fost văzuţi la reşedinţa Lys,
într-un autocar marca Scania...
Salut, Max! Se pare că te plimbi.
Şi eu te credeam mort...
Sunt încântat să aflu veşti despre tine.
În sfârşit, îmi vei putea înapoia cei 353 754 de euro
pe care mi-i datorezi de ceva timp. Plus dobânda.
Sună-mă!
King!
Aşa îl cheamă?
Nu sunt eu la curent cu toate ştirile,
dar e foarte greu să nu afle omul despre voi.
Ce?
Suntem în ziar?
Şi? Ce vreţi să faceţi cu el?
Să-i găsim un cămin.
Nu vreau să te deziluzionez, dar...
... nimeni nu va primi un animal găsit pe stradă.
Nu are nici măcar microcip.
E imposibil de ştiut dacă este sau dacă a fost bolnav.
Am găsit o rezervaţie în Guineea, la Marie Jannsen.
În Africa? Grijă mare la cap!
I-am trimis un mail. Sunt sigură că îmi va răspunde.
Şi cum vrei să traversezi Mediterana?
Cum vrei să ajungi într-o rezervaţie, la capătul celălalt al continentului,
să traversezi patru ţări cu un animal care nici acte nu are?
Ştii că peste două luni va fi de două ori mai mare
şi va cântări de două ori mai mult?
Peste trei luni, pisoiul drăguţ de-acum
nu va mai avea gheruţe, ci nişte cuţite.
Va avea nevoie de patru-cinci pui pe zi,
ca să nu mai vorbim despre animalele din cartier pe care le va sfâşia.
Chiar şi domesticit, un leu rămâne un leu.
După ce a mâncat toate animalele,
îi trebuie o pradă şi mai mare.
Atunci va deveni periculos.
Înţelegi?
Ştii ce îi vor face dacă îl prind?
Nu, nu ştiu!
Bine. În seara asta rămâneţi cu mine, da?
Bine.
Priviţi!
Şi iată...
Întoarcerea regelui.
Marie Jannsen: Bună, dragă Ines, am primit...
Ştiu, a trecut mult timp, Françoise,
m-am gândit adesea la noi, jur.
Ba da, ba da...
Te sun pentru că am nevoie de tine.
Aş vrea să-ţi cer un serviciu.
Mă poţi găzdui?
Nu ştiu, o zi, o săptămână, o lună.
Habar n-am.
Ce?
M-ai văzut la televizor?
Nu trebuie să crezi tot ce vezi.
Nici măcar nu-i cunosc pe copiii ăia. Pe cuvânt!
Françoise, eu n-am copii.
Cum să am nepoţi?
Alo! Alo!
E grozav că v-a răspuns atât de repede,
dar, până una-alta, n-aţi ajuns în Africa.
A venit deja poliţia.
Există o ieşire de urgenţă în spatele amfiteatrului.
Curând începe spectacolul de la matineu,
aşa că grăbiţi-vă până nu mă răzgândesc.
Ce faci?
La ce te uiţi?
Ce e?
Tarzan, gata!
Gata, Tarzan!
- King! - Eşti bine?
King!
... asistă la încoronarea marelui gladiator.
Intră în luptă Grandius, fiul lui Brutus!
Numai curajul îl va putea salva în faţa fiarelor înfometate.
Plebei, pregătiţi-vă! Tremuraţi!
King!
Ce cauţi aici?
King!
King! Lăsaţi-l!
- Ce facem? - Fugi!
Lăsaţi-l!
Nu...
Prindeţi-o!
- Treci la volan! - Ce?
- Treci la volan! - Dar nu ştiu să conduc!
Du-te!
Accelerează singură! Ce fac?
Azi nu ajung la birou.
Ia dosarul din spatele computerului meu. Lachmany. Da, cu "L".
După "K", înainte de "M". Stai...
Te sun eu.
Nu se poate!
- Calc-o! - Ines, te-am minţit.
N-am câştigat niciun raliu pe Xbox sau pe PS1.
- Accelerează! - Cum facem? Ce pedală?
Ce faci, King?
Olga, canadiana, era o mincinoasă. N-am făcut niciodată nimic cu ea.
Aş vrea să fac şi eu o chestie înainte să mor.
Vreau să ştiu ce înseamnă să fii bărbat, ce naiba! Nu vreau să mor.
Accelerează singură. Ce fac?
Un rănit?
- Se pare că e un mirmilon. - Un ce?
Un gladiator cu scut lung.
Li se spunea aşa pentru că aveau...
Da, bine, mersi.
- Te vor da afară. - De ce spui asta?
Nu ştiu, dar am impresia că mai bine pui mâna pe King.
Clar că ar fi mai bine,
dar trebuie să respect un protocol
şi să-mi iau măsuri de siguranţă. Ştiu foarte bine ce e de făcut.
Dacă te interesează...
- Ăsta ce caută aici? - Cine, ce?
E Max.
Fir-ar să fie, pică totuşi la ţanc!
- Dacă pui frână, te omor. - Îmi pare rău.
Dacă aţi şti cât mă bucur să vă văd!
Mi s-a întâmplat o chestie extraordinară, incredibilă.
M-am întors ieri la autocar, să-mi iau telefonul...
- Ne povestiţi asta mai târziu. - Bine.
Dar...
Chiar sunt binevenit?
Urcaţi!
- Unde mergeţi? - Spre sud.
Spre sud? E o indicaţie vagă. Sudul e mare.
La Saint-Tropez? La Monaco?
La Ramatuelle? Unde?
Ceva mai spre sud.
Ce are ăsta? Depăşeşte-mă!
- Nu e poliţia? - Nu.
- Opriţi-vă! - Nu-l ascultaţi.
- N-aveţi dreptul! - Nu-l ascultaţi!
Ines!
Ştiu că nu port centură, dar am recomandare de la medic.
- Opriţi-vă! - Nu, nu vă opriţi.
Cred că nu prea au chef să stea de vorbă cu dv.
Opriţi-vă, am zis!
Pare că ţine la voi.
Alex!
Fir-ar să fie!
E grav sau nu?
E-n regulă, n-are nimic.
Îmi poate spune cineva cine e persoana asta?
Mama noastră vitregă. Sincer, nu e chiar atât de nasoală.
Dar Ines s-a blocat complet.
Cum vreţi să ajungeţi în Africa?
Tocmai, ne bazam un pic pe tine.
Ce? Pe mine?
Nu.
Aţi greşit clientul. Eu urăsc călătoriile.
Eu sunt foarte legat de casă.
Nu suport transporturile şi...
Nu, nu e deloc în regulă.
Vezi? Ţi-am spus.
Credeam că asta ai făcut toată viaţa.
Că n-ai stat într-un oraş mai mult de două zile.
Te-ai mai aşezat când ai plecat în Brazilia, în '79,
fără să le anunţi pe bunica şi pe mama. Firma ta, Welzer International,
transporta produse de lux
pe cinci continente.
Parfumuri, haine, produse de marochinărie...
Toate astea, din scaunul de la birou?
Mama voastră v-a povestit asta?
Îmi pare rău, nu vorbea prea mult despre tine.
- Ines! Scuz-o. - Nu te obosi, Alex.
Oricum, nu e o surpriză.
Mama voastră avea motive să mă deteste.
Totuşi, am încercat să fiu un tată bun.
Dar trebuia să avem ce mânca, aşa că nu puteam să aduc bani în casă
şi, în acelaşi timp, să stau acasă.
Totuşi, o sunam zilnic pe mama voastră.
Ea n-a mai vrut să vorbească cu mine.
Fiindcă eu...
Avea o personalitate puternică.
Cam ca animăluţul vostru.
Deci ne ajuţi sau nu?
- Voi încerca. - Perfect!
Avem un plan, unul special.
- Ideea e să ajungem la Mediterană. - Ajunge, o să dureze o mie de ani!
Ce vezi?
Eu văd o veioză aşezată pe un covor zburător
care se îndreaptă cu viteză spre un elicopter.
Şi în spate,
un papagal cu capul în jos care mănâncă floricele.
Ştii, King, dau mereu impresia
că ştiu ce fac, dar asta e mai mult ca să-mi fac curaj.
Nu-ţi spun că nu vom reuşi,
dar e mai greu decât credeam.
O să reuşim.
Îţi promit.
Draga mea, vino să vezi.
Puiul de leu a rănit un actor în parcul de distracţii Vulcania.
Clémence, care sunt ultimele informaţii pe care le aveţi?
Guillaume, mă aflu în parcul Vulcania Aventuri.
Să ştiţi că acest incident nu a afectat
popularitatea celui mai renumit leu din Franţa.
Imagini cu el au fost deja distribuite de milioane de ori,
până şi în curţile şcolilor,
unde nu ne vom mira să vedem tineri
punându-şi mâinile pe cap, în semn de susţinere a animalului...
Alo!
Nu închide, Martin.
Aşteaptă. Da.
Da.
Ai două minute?
Ascultă... În principiu, nu e nimic grav, dar...
Ines şi Alex au dispărut de aseară.
Da...
Mi-ai găsit ceva? Nu am unde să mă ascund.
Da, un centru pentru vârstnici cu autonomie redusă. Mai mult un spa.
Super!
- Nu am nevoie de cardul de sănătate? - Nu.
- Li l-am dat pe al lui Olivier Durand. - Cine e Olivier Durand?
Pacientul pe care trebuie să-l joci timp de o lună.
Am încredere în tine, Max Welzer, o să te descurci foarte bine.
- Ce i s-a întâmplat? - Are o depresie cronică.
Mă pricep să mimez depresia cronică.
O mică chestie doar...
Crezi că e posibil să obţin o cameră cu vedere la mare?
- Max! - Te sun, da?
Ai zis ceva de mare? Mergem cu vaporul?
Ce? Unde?
În Africa! Mergem cu vaporul?
Da, da...
Super!
- Unde e King? - Păi... Nu ştiu.
Nu l-ai văzut pe King?
Era acolo, cu Max.
King!
Max!
King!
King...
King, nu te mişca, vin! Sunt aici!
King!
E acolo.
- E mort? - Nu. Încă respiră.
Trebuie să facem ceva, nu-l putem lăsa aşa.
- Aveţi ce vă trebuie. - Nu, n-am...
- Nu sunteţi echipat? - Nu.
- Credeam că procedura... - Credeaţi...
E o clinică veterinară la 10 km.
Foarte bine. Mergem.
Ascultă... Îmi pare foarte rău.
Nu ştiam că poate fugi.
Eu n-am mai avut lei.
O căţea, da, dar un leu...
Căţeaua mea, Poker, pe care o adoram, mă lingea pe gât dimineaţa.
Nu e momentul să-ţi povesteşti viaţa.
Ines...
Ines!
Lăsaţi-mă!
- O să-l găsim. - Căraţi-vă!
Eşti bine? Mai am ceva, după care îţi promit,
mergem acasă şi facem ce vrei tu.
- Film, pinball... - Pinball? Ce e aia?
Nu ştii ce e? Jucam tot timpul la liceu.
Eram foarte talentat.
Ai o bilă de metal pe care trebuie s-o direcţionezi
pe o suprafaţă de joc cu două mici...
Îi faceţi felul lui King?
N-o să sufere, îţi promit.
Serios? De unde ştii? Ai încercat?
Hai, urcă!
Ce vrea? Nu-l cunosc pe tipul ăsta.
- King? - Nu sunt în regulă. Coborâm?
King!
Am făcut-o de oaie. Am vrut s-o şterg, dar a avut succes pe reţele
şi totul a devenit...
Mori! Vreau să mori!
Ines, ce faci? Opreşte-te!
Opreşte-te!
Îmi pare foarte rău.
Nu vă mişcaţi. Deloc.
- Nu! - Ce?
Mă aflu la intrarea în clinica Alfred Fournier,
unde, după informaţiile noastre, animalul ar fi fost adus
după-amiaza târziu.
Un val de susţinere pe reţelele sociale, lumea e indignată în legătură cu soarta
care îl aşteaptă.
Cine a dat informaţia?
Vreau să ştiu cum s-a scurs. O să fim priviţi ca nişte călăi!
Ce? Vorbiţi mai tare, nu aud nimic.
A mers.
- Sunt un geniu! - Păi... da.
Ines!
Taci!
Fir-ar să fie!
Da, în sala 3, sertarul din stânga.
O să-l găseşti.
Ce e, te doare?
Te doare, nu? Nu trebuie să bagi în seamă.
Când te doare, nu trebuie să bagi în seamă.
King!
O să te scot de aici.
Nu te mişca.
Stai liniştit, nu e nimic. N-am nimic.
Nu!
Ines!
Ce mai aşteptaţi? Deschideţi-o!
Ines, înţelege!
Ines!
Ascultă-mă!
N-o să pot rămâne cu tine. Înţelegi?
Dar sunt alături de tine.
Chiar dacă n-o să mă vezi, o să fiu mereu cu tine. Mereu.
Te vor adormi, ca să te poţi duce liniştit acolo, sus.
Fără să te doară. Înţelegi?
King, zi-mi că înţelegi.
Deschideţi uşa!
Nu vreau să mai văd plecând fiinţe dragi.
Vă rog...
Nu mă atingeţi! Daţi-mi drumul!
King!
Îmi pare rău.
Hai, vino!
Vino! Hai!
- Ai vreo prietenă? - Da.
De trei ani. Chiar trei ani şi jumătate.
Cum o cheamă?
Mireille.
- Mireille? - Da.
E al doilea prenume... Al treilea.
E aici.
Ce faci?
Mă bucur foarte mult să te văd.
Ştii unde e Alex?
- De-asta ai venit? - Nu. Sigur că nu.
Lucrurile trebuie făcute mereu cu un motiv, nu?
Încetişor...
Vino!
- De ce ai făcut asta? - Eşti mândru de mine?
Nu sunt mândru!
- Grăbeşte-te! - Dar...
E tatăl tău. Vrei să vorbeşti cu el?
Alo! Da, stai!
Eşti pe drum, nu-i aşa?
Ăsta e al vostru?
Nu mă mişc. Aici stau.
Vedeţi?
Aşa!
Încetişor... Totul e bine.
Mie nu mi-e frică. Nici vouă.
Aşa... Avem încredere unii în alţii.
Hai, hai! Grăbiţi-vă!
Ines, eu sunt. Eu sunt!
Max...
Facem asta mai târziu.
Haideţi, mişcaţi-vă!
Ines!
Ce faceţi? Aţi înnebunit?
- Mergem în Africa. - Ce?
Îl ducem acasă.
Dar...
Ai încredere în mine.
În spatele acestor uşi, poate că soarta lui King a fost deja hotărâtă...
Atenţie!
Ajutor!
- Unde e vaporul? - Este... L-am...
- Da... - N-ai o adresă mai exactă?
Sigur că am o adresă exactă.
Elisabeth! Sunt eu, Max.
Eşti în viaţă?
Te sun fiindcă vreau să-ţi cer un mic serviciu.
Am de trimis o marfă.
Ţi-am mai zis că nu mai vreau să mă implic în combinaţiile tale.
Stai puţin, n-are nicio legătură.
E o situaţie specială. Ce faci diseară? Cinăm împreună?
Nu, diseară sunt ocupată.
Pot să încerc să-mi schimb programul,
mergeam la restaurant cu o prietenă...
Bine, diseară sunt liberă.
Excelent!
O să-ţi spun imediat despre ce e vorba.
- Când trebuie să trimiţi marfa? - Imediat.
Destinaţia?
Lagos, Djibouti, Dakar... În Africa să fie.
N-am nimic până săptămâna viitoare.
Nu, nu se poate. Te implor, trebuie să plece imediat.
- Stai... - Ce?
Am un vas cu o mică întârziere...
Pleacă de la Sete la ora 17:00.
Ai cu ce să-l aduci?
Sper că nu e ceva greu sau ilegal.
Ce faci?
- Ce? Mă uit la un film. - Termină şi pune-ţi centura!
Pune-ţi centura, zic!
Fir-ar să fie! Atenţie!
Copii, trebuie să vă spun un mic detaliu.
- Avem o cabină comună? - Trebuie să dorm cu Alex?
Dar n-am nici chiloţi, nici tricou.
Îmi trebuie o periuţă de dinţi, altfel, o să-mi miroasă gura.
King trebuie să plece singur.
Ce?
Nu îl putem însoţi. Asta este.
Nu se poate! Nu-l lăsăm singur.
Linişteşte-te.
Călătoria durează două săptămâni. Aveţi timp să vă anunţaţi prietena.
Şi de unde ştim că nu i se va întâmpla nimic în timpul ăsta?
- Da! Cum? - Ai altă soluţie?
Ăsta cine mai e?
Câte vieţi avem?
Tată, îmi ziceam că...
- Îmi ziceam... - Nu e momentul!
E adevărat că avem nişte probleme de comunicare.
Uită-te la mine! Mă asculţi?
- Lasă-mă! - Uită-te la mine când îţi vorbesc!
Nu ştiu, nu putem sta cu mâinile în sân.
- Hugo, taci! - Tată!
King!
- Care e? - Acolo! La K9!
Fir-ar să fie!
Unde e?
Nu înţeleg. Trebuia să fie aici, şi-a dat cuvântul.
Cine?
- O veche prietenă. - O prietenă?
Da. Dar a fost la mult timp după bunica voastră.
O femeie formidabilă.
Am iubit-o, am adorat-o. A fost o poveste de dragoste cam scurtă,
dar a fost incredibil.
- Ce tot spui acolo? - Poftim?
- Nu te aud. - Max, chiar e un vapor?
Aici, nu, dar ar trebui să fie.
M-ai minţit, nu-i aşa?
Nu mă privi aşa, Ines.
Jur că m-am ocupat de asta.
Portul Sete, pontonul K9. Nu înţeleg.
De ce te-am ascultat? De ce am avut încredere în tine?
De ce?
Ines! Alex!
Nu vă mişcaţi. Rămâneţi pe loc, copii!
King, nu!
King!
Mişcă-te!
- Mergem în Africa cu asta? - Discutăm detaliile mai târziu.
Hai, vino!
Cum merge chestia asta?
Ce faci aici?
Lasă-ne în pace, o să ne încetineşti.
Eu o să vă încetinesc?
Cu viteza asta, nu ajung departe.
Daţi-mi paza aeromaritimă.
Tată, nu!
- Hugo! - Tată, nu face asta!
- Hugo, stai în maşină! - Tată...
Tată...
Nu vei avea probleme de comunicare doar cu mine.
Toate astea sunt din cauza ta?
Se poate spune că m-am implicat.
Sauvage! Ce naiba faci?
Unde sunt? Spune-mi unde sunt copiii mei!
Mă auzi?
Dă-te la o parte!
Opreşte motorul!
Dă-mi drumul!
Ines! Alex!
Ines!
Salut, Martin!
Louise, cred că ne-am mai văzut.
Vi-i prezint pe Ines, pe Alex şi pe King!
- King! - Face mişto de mine!
Domnule, liniştiţi-vă.
Fir-ar să fie! Lăsaţi-mă să trec!
Eşti nebun!
King... Eşti bine?
Funcţionează.
Max, ce faci? Te aşteaptă la pontonul Q9!
La pontonul Q9?
Da, la pontonul Q9. Vor pleca.
Cum "pontonul Q9"?
Nirvana!
Bănuiesc că niciunul dintre voi nu e Max.
Într-adevăr, nu poate să ajungă.
A intervenit ceva.
Bine. Urcaţi animalul la bord!
Staţi, arătaţi-mi itinerarul vostru!
Nu-l las să urce pe epava asta.
Epavă?
Vă las să vă hotărâţi. Plecăm în cinci minute.
Cere-i şi paşaportul! Noi avem nevoie de el.
Lasă-mă.
Cred că vorbeşte serios. O să plece!
N-are decât.
Vaporul are o mie de ani, dar tocmai de-aia nu va păţi nimic.
Nu-l cunosc pe tipul ăsta!
De unde ştim că nu-l va vinde pe King primului venit?
Trebuie să ne asumăm riscul. Dacă rămâne aici, ştim ce păţeşte.
Ines... Max avea dreptate.
În timpul călătoriei, aranjăm cu Marie transferul lui.
Vino, King!
Ines!
Ai şi tu o dată încredere în mine. Lasă-l să plece.
Nu pot, Alex. Nu pot!
Te rog!
Pleacă! Vino, King!
Las-o pe mama să plece!
S-o las pe mama să ce?
Lasă-l să plece.
Haide, King!
Nu-ţi fie teamă. Totul va fi bine.
Sunt aici.
Sunt cu tine.
Întotdeauna.
Aveţi ce să-i daţi de mâncare?
Avem 20 de pui. Dacă nu, mănâncă peşte.
Să mănânci două-trei gazele pentru mine!
King!
King! King, suntem aici!
King! Prietenul meu, King!
O să venim să te vedem, îţi promitem!
La revedere, King!
După o călătorie de zece zile, King a ajuns pe coasta africană,
unde echipa Mariei îl aştepta, să-l ducă în rezervaţie.
În ce îi priveşte pe ai mei,
le-a fost cam greu să-şi găsească echilibrul.
Dar am încredere că vor reuşi.
Alex a devenit vedeta liceului.
Dar l-am ajutat să rămână cu picioarele pe pământ.
King a părăsit rezervaţia lui Marie după aproape un an de la sosire.
Se pare că a fost zărit pe marile câmpii,
cu propria familie.
Dacă vreţi un mic sfat,
să nu vă apropiaţi prea mult.
Aţi urmărit KING