EN ORIGINAL-ANIMESERIE FRÅN NETFLIX
Kära undersåtar.
Er gudinna har återuppstått.
Luna, du mest trogna av alla,
kan leda dem hem.
Gudinna.
Jag är osäker.
Var säker.
När jag först kom till skogen, när du hittade mig, var jag trasig.
Trasig på alla sätt.
Min kropp, min själ. Du satte ihop mig igen.
Jag var tom och du fyllde mig.
Jag var lugn tills du valde ondskan.
Du körde ut henne. Du skickade ut henne i krig.
Du knäckte mig, gudinna.
Jag kan inte vara både och. Prästinna och ond.
Tala varsamt till mig.
Jag avvisar dig.
Jag förkastar tyranner i alla former. Alver, människor, gudar.
Och jag kommer inte att dyrka dig.
Och ni andra?
Kaptenen och prinsessan ledde oss ut ur helvetet du lämnade oss i.
Jag väljer dem.
Du väljer att vara ingenting.
Då får det bli så.
Du har valt ditt öde.
Jag är stolt över dig.
Vad vill du att vi ska göra nu?
Vi hjälper våra bröder.
Som Mirana befaller.
KAPITEL ÅTTA
Leylinjerna.
Vi är räddade.
Gudinnan återvänder. Mene återvänder.
Inte Mene. Inte vår gudinna.
Kom! Allihop! Till skogen! Bågskyttar redo!
Hur kunde du?
Trollkarlen förrådde oss.
Allt är förlorat. Världen har gått under.
Din lilla gudinna svek dig.
Men det är inte hennes skuld.
Min minsta gest fick henne att se vad du verkligen är.
Den lilla gudinnan agerade enligt hennes natur.
Varken mer eller mindre.
Jag har tagit hennes tro från dig.
Utan henne går dina planer i stöpet.
Du har avslöjat din svaghet.
Ditt beroende av andra påverkar fortfarande den materiella världen.
Du korrumperar dem.
Jag litar på att de är som de är, liksom jag litar på att du är den du är.
Och för det är jag skyldig dig ett tack.
Lägg ner vapnet.
Jag skulle aldrig kunna skada dig, min lilla solstråle.
Aldrig kunna skada mig?
Det var du, eller hur? Du mördade mina föräldrar.
Du tog dem från mig. Du tog allt ifrån mig!
Jag ville inte att du skulle upprepa din fars misstag.
Jag ville inte att du skulle dela hans öde.
Du är ljuset. Jag är tomrummet. Du är mitt syfte. Jag faller på knä.
Du har ljugit för mig hela livet.
Jag vet bara vad du egentligen är.
Jag vet vad jag är. Jag är min fars dotter.
De här mössen som omringar dig,
fördunklar ditt sinne och gör dig blind för din egen natur.
Jag skulle hjälpa dig att se klart.
Retirera till palatset! Fort!
Nej! Det är en drake!
Var tyst och fly.
Skydda prinsessan. Ta henne till Ögat.
Det är vår enda chans, prinsessa. Du är vår enda chans.
Gör anspråk på din fars makt. Gör anspråk på hans tron.
Du då?
Jag ska skriva en vacker dikt till dig.
Du ska se att jag är bättre än en mus.
Jag kan inte. Jag kan inte lämna Davion. Jag kan inte lämna henne.
Jag lovade ju skydda dig.
Du flyr inte från en strid.
Det var en ära, prinsessa.
Sagan.
Galet. Dumt.
Bram.
Dina handlingar orsakade denna beklagliga konfrontation.
Spring!
Fan.
Det har sitt pris.
Döden.
Bram, drakriddare!
Auroth!
Bara en liten mus.
Auroth!
Snälla. Jag kan inte… Hur kan jag hjälpa dig?
Jag fick just en underbar tanke.
Jag misslyckades.
Du förväxlar förtvivlan med nederlag, lilla mus.
Du har inte misslyckats. Du hittade Ögat.
Det gjorde jag inte.
Ögat var inte som du tänkt dig. Inte som nån av oss tänkt sig.
Men nu ser du väl sanningen?
Som jag gör.
Vi har varit i Ögats närvaro hela tiden.
Du har känt dess ljus. Du har känt dess kärlek.
Kärlek? Jag har inte…
Du tänker inte på mycket annat. Du skulle döda för henne.
Du skulle dö för henne.
Hennes sanning var höljd i tvivel. Månen förmörkade hennes ljus.
"Prinsessan av ingenting."
Den skymde min syn, men ditt hjärta visste direkt vem hon var.
Vad hon var.
Du stod framför den materialiserade Worldwyrm.
Du kunde inte sätta ord på det, men du högg mot hennes sida.
Hon behöver oss nu.
Hon behöver inte oss. Hon måste hitta kraften inom sig.
Hon får inte den chansen. Du vet vad som finns därute.
Materian är kortlivad.
Det som finns i hennes hjärta är evigt, bortom döden.
Så du menar att det är okej om hon dör,
eftersom vi får det vi vill ha ändå?
Nej.
Vad är poängen med att göra allt detta om ingen av oss betyder ett skit?
Materian är inte kortlivad. Materian är livsviktig.
Livet är meningsfullt för att det är kort.
För att vi är sårbara och lider.
När vi är borta, är vi borta för alltid.
Det är därför vi slåss. Det är därför jag slåss.
Jag ber dig att göra det jag inte kan.
Vill du att jag tar din plats i den materiella illusionen?
Du vill att jag kämpar för henne,
i vetskap om att du med största sannolikhet inte återvänder till världen
i din väsentliga form?
Utan tvekan.
Då ska vi slåss, lilla mus.
Vi ska elda på flocken. Vi ska skaka ner stjärnorna från himlen.
Jag önskar att jag kunde göra mer. Men jag vet att du vill att jag ska slåss.
Du vill att jag hittar ett sätt.
Sata emedu.
Vad är han?
Jag kan inte röra mig.
Legatus Tihomir.
Helioimperiet behöver en regent.
Jag väljer dig.
Kashurra? Hur? Vad är du?
Accepteras mitt förslag?
Jag… jag tjänar imperiet så som du vill.
Mina arméer, mitt guld. Allt är ditt.
Jag behöver inga arméer eller guld. Dina soldater säkrar palatset.
De ska ge mig prinsessan Mirana, oskadad.
Ingen skadar min älskade solstråle.
Fan, funka då!
Bram.
Va…
Stora skitstövel.
Berätta allt för mig.
Flytta på er!
Det är en order från er prinsessa!
Mina soldater tar inte order från prinsessor.
De tar order från mig, sin regent.
Och mina order är att återlämna dig till vicekonung Kashurra.
Avgå och överlämna dig.
Du måste förstå att om det behövs så blir du den första som dör.
Flytta er nu.
Solstrålen.
Hon kämpade mot honom.
Hon räddade mig. Det räckte inte.
Kan du stå upp? Kan du slåss? Kan du hjälpa mig att döda den?
Ja.
Då var det tillräckligt.
Var är Davion?
Han är där borta.
Den mörkröda djävulen själv.
Vi har en gemensam fiende idag, lilla mus!
Jag föreslår att vi dödar styggelsen tillsammans
och sparar vår uppgörelse till en annan gång.
Accepteras.
Till strid!
Du kan inte vinna, prinsessan. Din far hade sagt samma sak.
Då hade min far haft fel.
Jag beundrar din glöd. Det har alltid skänkt mig glädje.
Döda den stumma. Och djuret.
Vad i hela mörkröda gryningen är det där?
Du är en förvanskning som tror sig vara en drake.
Eldens fader.
Jag har utvecklats mer än du.
Davion, snälla, var där inne.
Ge upp, prinsessa.
Asar!
Solens mod! Solens makt! Solens prakt!
Slakta förrädarna! Skydda prinsessan!
Och dö med vetskapen om att ni kämpar mot ljuset!
För Gryningsstjärnan!
Tretusen år, förlorad från Thunder.
Du har glömt vår sång. Du ska underkasta dig.
Thunder är död. Jag tjänar Worldwyrm. Jag skyddar Ögat.
Ögat är en del av din samling, men det tillhör inte dig.
Vi tillhör den.
Drakar säger så jävla mycket.
Kraften du har stulit genom att slakta drakar är imponerande.
Men du är fortfarande dödlig.
Du har fortfarande begränsningar.
Nej, det har jag inte.
De krossade den. Det är över.
Eller så kan du slå hål i golvet.
När jag först träffade dig behövde du mitt skydd.
Under resans gång blev du detta.
Jag frågade aldrig varför eller hur.
Jag var bara så tacksam för dig.
Mirana.
Kom ihåg.
Jag känner det.
Jag minns.
Jag kan inte låta dig passera.
Du är en bra man, Asar. Lojal och älskad av vår prinsessa.
Jag vill inte ta ditt liv.
Men pröva inte min beundran.
Och så kommer sanningen fram.
Och med den, förstår du vad du är.
Jag är stolt över dig.
Jag vill inte ha din stolthet!
Jag vill ha tillbaka min familj!
Jag är din familj.
Du? Du är ingenting.
Jag är tomrummet, avståndet mellan stjärnorna.
Nattens svarta ridå som de lyser mot.
En gång var jag bara en drake.
Ingen vilja, ingen röst. Jag levde i mörker.
Av en slump stötte jag på konstiga stenar.
De befriade min vilja och gav mig en röst. De lärde mig sin sång.
Jag lärde mig att mörker inte betyder nåt utan ljus.
Så jag letade efter dess källa.
Efter 15 nivåer och otaliga verkligheter hittade jag en konstant.
Solen på himlen.
Worldwyrm. Den hemska sanningen blev tydlig.
Alla drakar är en, sammanlänkade med skapelsen.
Jag hade varit en del av dess ljus, källan, och lockades iväg.
Jag var utstött. Förskjuten. Ett ihåligt eko.
Jag vredgades i fasa och förtvivlan, ofattbar ensamhet.
Tills min ilska förde mig till den större sanningen.
Ögat. Worldwyrm som materia.
I 3 000 år tjänade jag henne. Många livstider och former. Jag älskade henne.
Under de årtusendena har jag älskat dig mest.
Min älskade solstråle.
Du… Du älskar inte mig.
Du har aldrig älskat mig. Du bara… Du ville ha mig i din samling.
Ditt byte.
Jag skickade iväg dig för att skydda dig. För att tjäna dig.
Skydda mig? Du krossade mig.
Jag skyddade din tron tills du kunde återvända och skydda den själv.
Din tron väntar på dig, min kejsarinna.
Säg bara till och ta den i besittning.
Jag säger detta till dig.
Nu!
Stackars lilla tjänarinna.
Jag vet hur det är att inte ha en röst.
Att älska ljuset mer än sig själv.
Släpp henne, Kashurra.
Men det räcker inte att älska ljuset för att det verkligen ska lysa.
Ljuset måste älska dig.
Du dödar henne!
För att känna hennes kraft måste ljuset känna kärlek.
Och för att känna kärlek måste ljuset känna mörkret.
Hon kommer älska dig, lilla tjänarinna. Och hon kommer att glänsa.
Marci.
Snälla Kashurra! Sluta!
Jag älskar dig. Förlåt. Jag älskar dig. Kashurra, snälla!
Nej!
Solens mod.
Solens makt.
Solens prakt.
Ögat öppnar sig. Ögat ser.
Marci.
Marci, vi vann. Du räddade mig. Du trodde på mig.
Marci, vakna. Snälla?
Snälla, Marci.
Vakna.
Åh, fina Bram. Tack.
Tack, allihop.
Ers Majestät.
Ni vet vad som väntar er.
Foulfell! Min strid mot Terrorblade. Det var början på slutet.
Säg åt den lilla musen att han är fri.
Slyrak. Han är försvunnen.
Och jag är här?
Du drog undan mig.
Mirana?
Åh, nej.
Titta bort! Hennes Kejserliga Majestät, Mirana!
Solens gudomliga kejsarinna!
Se in i hennes ljus!
"Församlingar, sträck er efter ljuset vi inte kan se.
Bakom slöjan, alltings slut.
Ett liv i skuggan, död, lockar mig.
Hon viskar mjukt över tomrummet: 'Ta min hand, var inte rädd.
Jag är det förklädda ljuset.
Ingen död, ingen skugga, uttryckt kärlek.'
Det var tillräckligt."
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Stopp!
Jag vill inte bråka. Jag var tvungen att se. Jag måste få veta.
Jag vet varför du är här, lilla Coedwin.
Du är trasig.
Jag vet vad du letar efter.
Älskar du mig?
Undertexter: Lars Lövgren