EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
Kjære tjenere.
Gudinnen deres er tilbake.
Luna, den mest trofaste,
du må lede dem hjem.
Gudinne.
Jeg er usikker.
Vær sikker.
Da jeg først kom til skogen og du fant meg, var jeg ødelagt.
Ødelagt på alle måter.
Min kropp, min sjel. Du satte meg sammen igjen.
Jeg var tom, og du fylte meg.
Jeg hadde fred til du trengte plagen.
Du drev henne ut. Sendte henne i krig.
Du ødela meg, gudinne.
Jeg kan ikke være begge deler. Prestinne og plagen.
Snakk forsiktig til meg.
Jeg avviser deg.
Jeg avviser tyranner i alle former, alver, mennesker, guder.
Og jeg kommer ikke til å tilbe deg.
Og resten av dere?
Kapteinen og prinsessa ledet oss ut av helvetet du forlot oss i.
Jeg velger dem.
Du velger å ikke være noe.
Det får så være.
Dere har valgt deres skjebne.
Jeg er stolt av deg.
Hva vil du at vi skal gjøre nå?
Vi hjelper våre brødre.
Som Mirana befaler.
KAPITTEL ÅTTE
Leylinjene.
Vi er reddet.
Gudinnen vender tilbake. Mene er tilbake.
Ikke Mene. Ikke gudinnen vår.
Kom! Alle sammen! Tilbake til skogen! Bueskyttere klare!
Hvordan kunne du?
Trollmannen forrådte oss.
Alt er tapt. Verden har raknet.
Den lille guden din har sviktet deg.
Men skylden er ikke hennes.
Min minste gest hjalp henne med å se deg som den du virkelig er.
Guden oppførte seg i henhold til hennes natur.
Verken mer eller mindre.
Jeg har tatt hennes tro fra deg.
Uten henne blir ikke planene dine noen ting.
Du har avslørt svakheten din.
Din avhengighet av andre påvirker fortsatt den fysiske verden.
Du forderver dem.
Jeg stoler på at de er den de er slik jeg stoler på at du er den du er.
Og for det skylder jeg deg en takk.
Legg ned våpenet.
Jeg ville aldri ha skadet deg, min lille Solstråle.
Aldri skade meg?
Det var deg, ikke sant? Du drepte foreldrene mine.
Du tok dem fra meg. Du tok alt fra meg!
Du skulle ikke gjenta din fars feil.
Du skulle ikke oppleve dommen som han opplevde.
Du er lyset. Jeg er Tomrommet. Du er mitt formål. Knelingen min.
Du har løyet for meg hele livet.
Jeg vet bare hva du egentlig er.
Jeg vet hva jeg er. Jeg er min fars datter.
Disse tingene, disse musene som omgir deg,
de forstummer sinnet ditt, skygger for din egen natur.
Jeg kan skjerpe synet ditt.
Trekk tilbake til palasset! Fort!
Nei! Det er en drage!
Vær stille og flykt.
Beskytt prinsessen. Ta henne med til Øyet.
Det er vår eneste sjanse, prinsesse. Du er vår eneste sjanse.
Gjør krav på din fars makt. Gjør krav på tronen.
Hva med deg?
Jeg skriver et dikt. Det blir vakkert. Det blir til deg.
Jeg er mer formidabel enn en mus.
Jeg kan ikke. Jeg kan ikke forlate Davion. Jeg kan ikke forlate henne.
Selv om jeg skulle beskytte deg.
Du stikker ikke av fra en kamp.
Det var en ære, prinsesse.
Sagan.
Kom igjen!
Sprøtt. Dumt.
Bram.
Dine handlinger førte til denne sørgelige konfrontasjonen.
Løp!
Faen.
Det har sin pris.
Døden.
Bram, drageridder!
Auroth!
Ikke mer enn en mus.
Auroth!
Vær så snill. Fortell meg hvordan jeg kan hjelpe deg.
Jeg hadde en vidunderlig tanke.
Jeg mislyktes.
Du blander fortvilelse med nederlag, lille mus.
Du har ikke mislykkes. Du fant Øyet.
Jeg gjorde ikke det.
Øyet var bare ikke det du forestilte deg. Det var ikke det vi forestilte oss.
Men sannheten må være tydelig for deg nå.
Som den har blitt tydelig for meg.
Vi har vært i Øyets nærvær hele tiden.
Du har kjent dets lys. Du har kjents dets kjærlighet.
Kjærlighet? Jeg har ikke…
Du tenker ikke på annet. Du ville drept for henne.
Du ville dø for henne.
Hennes sannhet var tilslørt av tvil. Lyset hennes ble formørket bak månen.
"Prinsesse over intet."
Det forkludret synet mitt, men du visste fra første stund hvem hun var.
Hva hun var.
Du opplevde Verdenswyrmen i levende live.
Du kunne ikke sette navn på det, men du var på hennes side.
Hun trenger oss nå.
Hun trenger oss ikke. Hun må finne kraften i seg selv.
Hun får ikke sjansen. Du vet hva som er der ute.
Kjød er flyktig.
Det som bor i hjertet hennes, er evig, hinsides døden.
Så det er greit om hun dør,
for vi får det vi vil ha på en eller annen måte?
Nei.
Hva er poenget med å gjøre dette hvis ingen av oss betyr noe?
Kjød er ikke flyktig. Kjøtt er essensielt.
Livet har mening fordi det er kort.
Fordi vi er sårbare, fordi vi får vondt.
Når vi er borte, er vi borte for alltid.
Det er derfor vi slåss. Det er derfor jeg slåss.
Jeg ber deg om å gjøre det jeg ikke kan.
Vil du at jeg skal ta din plass i kjødillusjonen?
Vil du at jeg skal slåss for henne,
vel vitende om at du ganske sikkert ikke vil vende tilbake til verden
i din essensielle form?
Uten å nøle.
Da slåss vi, lille mus.
Vi skal varme opp flokken. Vi skal riste stjernene fra himmelen.
Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre mer. Men jeg vet at du vil at jeg skal kjempe.
Du vil at jeg skal finne en måte.
Sata emedu.
Hva er han?
Kan ikke røre meg.
Legatus Tihomir.
Helio-imperiet trenger en regent.
Jeg velger deg.
Kashurra? Hvordan? Hva er du?
Er forslaget mitt akseptabelt?
Jeg skal tjene Imperiet slik du ønsker.
Hærene mine, gullet mitt. Alt er ditt.
Jeg trenger verken hærer eller gull. Soldatene dine vil sikre palasset.
De vil gi meg prinsesse Mirana, urørt.
Ingen skader min dyrebare Solstråle.
Pokker heller, virk!
Bram.
Hva…
En stor jævel.
Fortell meg alt.
Unna vei!
Det er en ordre fra prinsessen din!
Mine soldater tar ikke ordre fra prinsesser.
De tar ordre fra meg, regenten deres.
Og mine ordre er å få deg tilbake til stattholder Kashurra.
Tre ned og overgi deg.
Du må forstå at hvis det blir nødvendig, vil du være den første som dør.
Unna vei.
Solstråle.
Hun kjempet mot ham.
Hun reddet meg. Det var ikke nok.
Kan du stå? Kan du slåss? Kan du hjelpe meg å drepe den greia?
Ja.
Da var det nok.
Hvor er Davion?
Han er der borte.
Den røde djevelen selv.
Vi har felles fiender i dag, lille mus!
Jeg foreslår at vi dreper styggedommen sammen,
og sparer dommedagen vår til en annen gang.
Godkjent.
Til kamp!
Du kan ikke vinne denne kampen, prinsesse. Faren din ville sagt det samme.
I så fall hadde faren min tatt feil.
Jeg beundrer kampånden din. Den har alltid gitt meg glede.
Drep den stumme. Og dyret.
Hva i huleste er det der?
Du er en korrupsjon som forestiller seg selv som en drage.
Ildfar.
Jeg har utviklet meg forbi deg.
Davion, vær så snill, vær der inne.
Overgi deg, prinsesse.
Asar!
Solens tapperhet! Solens mektighet! Solens herlighet!
Drep forræderne! Beskytt prinsessen!
Og dø vitende om at du står mot lyset!
For morgenstjernen!
Tre tusen år borte fra tordenen.
Du har glemt sangen vår. Du skal underkaste deg.
Tordenen er død. Jeg tjener Verdenswyrmen. Jeg beskytter Øyet.
Øyet er en del av din samling, men det tilhører ikke deg.
Vi tilhører det.
Drager snakker for mye.
Kraften du har stjålet ved å slakte drager er imponerende.
Men du er fortsatt en dødelig mann.
Du har fortsatt grenser.
Det har ikke jeg.
De knuste den. Det er over.
Eller du kan slå hull i gulvet.
Da jeg først møtte deg, trengte du min beskyttelse.
Og du ble dette en eller annen gang.
Jeg spurte aldri om hvorfor eller hvordan.
Jeg har bare vært takknemlig for deg.
Mirana.
Husk.
Jeg føler det.
Jeg husker det.
Jeg kan ikke la deg passere.
Du er en god mann, Asar. Lojal og høyt elsket av prinsessen vår.
Jeg vil nødig ende livet ditt.
Men ikke sett min beundring på prøve.
Og dermed demrer sannheten.
Og forståelsen av hva du er.
Jeg er stolt av deg.
Jeg vil ikke ha stoltheten din!
Jeg vil ha familien min tilbake!
Jeg er familien din.
Du? Du er ingenting.
Jeg er tomrommet, ødemarken mellom stjernene,
nattens sorte gardin som de skinner mot.
En gang var jeg bare en drage.
Ingen vilje, ingen stemme. Jeg levde i mørke.
Ved en tilfeldighet støtte jeg på merkelige steiner.
De frigjorde viljen min og ga meg en stemme. De lærte meg sangen sin.
Jeg lærte at mørke ikke betyr noe uten lyset.
Så jeg lette etter kilden.
I 15 plan og i utallige virkeligheter fant jeg en konstant.
Solen på himmelen.
Verdenswyrmen. Den fryktelige sannheten ble tydelig.
Alle drager er én, forbundet med skapelse.
Jeg hadde vært en del av lyset, kilden, og ble lokket bort.
Jeg var et utskudd. Fallen. Et hult ekko.
Jeg raste i frykt og fortvilelse og utenkelig ensomhet.
Til raseriet mitt brakte meg til den større sannheten.
Øyet. Verdenswyrmens kjød.
Jeg passet hennes behov i tre tusen år. Mange liv, mange former. Jeg elsket henne.
Og i de årtusener har jeg elsket deg mest.
Min dyrebare Solstråle.
Du elsker ikke meg.
Du har aldri elsket meg. Du ville ha meg med i samlingen din.
Som utbytte.
Jeg sendte deg bort for å beskytte deg. For å tjene deg.
Beskytte meg? Du ødela meg.
Jeg beskyttet tronen til du kunne komme tilbake og beskytte den selv.
Der venter plassen din, keiserinne.
Gi beskjed, og ta den.
Her er en beskjed til deg.
Nå!
Stakkars lille tjenestepike.
Jeg vet hvordan det er å ikke ha en stemme.
Å elske lyset mer enn du elsker deg selv.
La henne gå, Kashurra.
Men det er ikke nok å elske lyset for at lyset virkelig skal skinne.
Lyset må elske deg.
Du dreper henne!
For å kjenne sin makt, må lyset kjenne kjærligheten.
Og for å kjenne kjærligheten, må lyset kjenne mørket.
Hun vil elske deg, lille tjenestepike. Og hun vil skinne.
Marci.
Vær så snill, Kashurra! Stopp!
Jeg elsker deg. Beklager. Jeg elsker deg. Kashurra, vær så snill!
Nei!
Solens tapperhet.
Solens mektighet.
Solens herlighet.
Øyet åpner seg. Øyet ser.
Marci.
Marci, vi vant. Du reddet meg. Du trodde på meg.
Marci, våkne. Vær så snill?
Vær så snill, Marci.
Våkne.
Søte Bram. Takk.
Takk, alle sammen.
Deres Majestet.
Du vet hva som venter deg.
Illvidda. Min kamp mot Skjærgrim. Begynnelsen på slutten.
Si til den lille musen at han er fri.
Slyrak. Han er borte.
Og jeg er her?
Du dro meg tilbake.
Mirana?
Å nei.
Vend blikkene deres! Hennes Keiserlige Majestet Mirana!
Solens keiserinnegud!
Se inn i lyset hennes!
"Ensomme forsamlinger, strekk dere etter lys vi ikke kan se.
Bak sløret, slutten på ting.
Skyggens dans, døden kaller på meg.
Hun hvisker mykt over tomrommet: 'Ta hånden min, vær ikke redd.
Jeg er lyset i forkledning.
Ingen død, ingen skygge, kjærlighet formidlet.'
Det var nok."
BASERT PÅ VIDEOSPILLET DOTA 2 FRA VALVE
Holdt!
Jeg er ikke interessert i å slåss. Jeg måtte se. Jeg måtte vite det.
Jeg vet hvorfor du er her, lille Coedwin.
Du er ødelagt.
Jeg vet hva du leter etter.
Elsker du meg?
Tekst: Tina Schultz