ОРИГІНАЛЬНИЙ АНІМЕ-СЕРІАЛ NETFLIX
Мій батько передбачив би це.
Селемена також. Як я могла бути такою сліпою?
Тебе готували до кращого.
Я роками замків не штурмувала.
Я - ніколи. Але планував.
Мій замок штурмували, і скажу вам - відчуття так собі.
Ні, це мій бій.
Їдьте до анклавів.
-Звільніть наших братів і сестер. -А ти?
Твоя правда. Мене готували до кращого.
Але нещодавні події підготували мене до гіршого.
Коли закінчу - приведу армію.
Ти прийшла до нас такою тендітною дівчинкою.
Я ніколи не розуміла, що в тобі бачила богиня.
Тепер розумію.
Для мене честь звати тебе принцесою.
ПУРПУРНА ГОДИНА
-Гадаю, ти це шукав. -Так.
-Ти пройшов довгий шлях. -Надто довгий.
Нічого.
Я нічого не відчуваю. Це підробка.
Може, це не підробка. Можливо, усе це брехня.
У Шабарри не було справжньої влади. Це було очевидно.
Тепер це мали б зрозуміти всі.
І в Сала перед ним. Як убити бога?
Справжнього бога.
Слайрек знав би. Він попередив би мене.
Ти місяцями не міг зрозуміти Слайрека.
Але одна галюцинація із синім камінцем,
і раптом усе проясніло?
Він ухопився за перший натяк на відповідь і не відпускав його.
Тепер усе не так, як має бути,
а тобі залишається лиш хапатися за незручну реальність.
Ми щось упускаємо.
Знайди Девіона. Він має почути про Ліну.
Нехай знає, кого він підтримує.
Звісно. Так. Знайду.
Ти погодився тричі. Мабуть, візьмешся за це з великою охотою.
Ніяк не дочекаюся.
-Сумніваєшся? -Аж ніяк. Зовсім ні.
Але, можливо, ми трішки квапимося ми з висновками?
Фактів не заперечиш.
Так, звісно. Без питань.
-Але… чи факти це? -Луна знає, що бачила.
Послухайте, я не знаю Луну, але трохи знаю Ліну.
Луна, Ліна, тут не заплутаєшся.
Але навіть якби вона була там,
вистежувати вбивць - її робота. Принаймні стара робота.
Тому вона й підпалила цілий світ, а потім дала драла.
Девіон скинув імператора з даху
і перекинувся на преторіанців.
Не розумію, чому ти її захищаєш.
Я зовсім не захищаю Ліну. Я захищаю Девіона.
Він добре тямить у людях. Між ними виник зв’язок.
Якби Ліна була на таке здатна,
Девіон знав би й пішов геть.
Але я з ним поговорю.
Запереч його брехню.
Запереч йому.
Якби ти привела Девіона додому, цього б не сталося.
Ти збрехав мені. Використав мене. Я в тебе вірила.
Усі приймають вибір. Хтось мудрий, хтось - не дуже.
Але ти засвоїла найважливіший урок.
Люди розчарують тебе.
Я переживу наші помилки.
Селемена тут, у вежі.
Безсила. Завдяки мені.
Я хочу, щоб ти повернула те, що по праву твоє.
По праву моє?
Ти переймеш її іскру божественності.
Ти Мене. Богиня Місяця.
Перероджена.
Ти знову так на мене дивишся.
Я за цим не сумувала. Я взяла все зі своєї ситуації.
Тебе там не було. Я просто хотіла піти.
Попри обставини.
Може, я помилилася. Може, переоцінила можливості.
Але що я мала робити? Тепер я не піду.
І ні. Мені заважає не его.
Та жінка хотіла мене вбити.
Я таке не забуду. Я не віддам їй перемогу.
Маєш рацію. Говорю як Девіон.
Убивця зникла. Свідка - засуджена злочинниця.
-Інша - ворог імперії. -Байдуже. Вони кажуть правду.
Вона хотіла вбити мене заради політичної вигоди.
Я вірю вам.
Навіть якщо сенат вам повірить, вони не відвернуться від Переможниці.
Вибачте, Промінчику. Ви нічим не зарадите.
Але, можливо, я допоможу вам.
Либонь, це через пору дня.
На світанку не вдалося. Може, опівдні вийде.
-Хотілося б вірити. Справді. -Сховай його.
Справжнє Око десь поруч. Треба його знайти.
-Я постійно тобі повторюю. -Здатися?
Визнати реальність.
Реальність? Тут? Тут усе несправжнє. Усі брешуть.
Кожен ховає ножа. І я теж цього набрався. Від вас.
Офіційна версія? Ліно, я вбив людину.
Я розпочав війну.
Але всі залюбки вдають, що її причиною був не я.
Бо причиною був не ти.
Око підробка. Мірана зі мною не говорить.
Насувається бісів кінець світу.
-І… -Девіоне.
Причина не ти, а я.
Ти - єдиний промінь ясності в цьому клятому місиві.
Я думала, він зречеться трону.
-Про що це ти? -Про Шабарру.
Я думала, смерть принцеси
викриє його справжню суть.
Самозванець. Я думала, він зречеться.
Думала, сенат відрече його.
Я забрав таку можливість, убивши його.
Ти мене не розумієш.
Я найняла вбивцю, яка замахнулася на Мірану.
Срань ведмедемона. Я знав би! Я відчув би таке.
Камінь власника крамниці. Присяга мовчання. Ні, не відчув би.
Не кажи цього.
Я повинна.
Я все життя була сама. А потім з’явився ти.
Я думала, що з усім розібралася…
Вважала себе такою розумницею. Думала, зможу з цим жити.
Я багато з чим можу жити.
Навіть з тим, що ти вийдеш за двері й усім розповіси.
Та коли я брешу тобі, то знову почуваюся самотньою. З цим я жити не можу.
Весь цей час я думав, що в найгіршому випадку
Террорблейд переробить всесвіт на свій смак.
Але, можливо, він уже це зробив.
Девіоне.
Послухай, ти повинен дещо дізнатися.
Не знаю, чи правда це, але тобі варто почути.
Про… Агов.
Кепський у тебе вигляд.
Ліна найняла вбивцю. Вона все мені розказала.
Ага, ну, добре. Плюсик за чесність. Мабуть.
Залиште нас, будь ласка.
Я такий дурень. Мені дуже прикро.
Погляди змінюються. Довіра зникає.
Віра залишається.
Тисячу років корієлтауві жили в темряві вигнання.
Мене зникла. Її здолали.
Але люди й далі поклонялися. Вони любили.
Вони запропонували віру темним святиням у пам’ять про покійну богиню.
Та любов - потужна магія.
Найвища форма поклоніння. Божественна.
Навіть за відсутності божества.
Любов до нашої богині відлунювалася в іскрах, які вкрала Селемена.
З часом відлуння Мени набуло форми.
Стало явним.
Фізичним вираженням чистої спільної волі.
Потреби. Любові.
Воно стало дитям. Воно стало тобою.
-У мене просто… є сили. -Сили богині.
Звісно, ослаблі, але вони її.
-Скільки ти вже в це віриш? -Відколи ти побачила мою вежу.
Треба було одразу сказати мені. Але ти мовчав.
Ти не почула б моїх слів. Ти не захотіла б їх почути.
Але тепер народ потребує тебе.
Корієлтауві сп’яніли від власної люті.
Ти бачила. Вони чекають твого повернення. Вірять, що ти оживиш їхні святині.
Поведеш від битви до битви зі швидкістю думки,
усюди, де місяць осяє їхній вузький світ.
Я намагалася їх зупинити. Благала. Моя власна сім’я.
Тепер їм на це байдуже.
Вони почують лишень голос своєї богині.
Хотів би я, щоб це було не так.
У тебе м’яка вдача.
-Але ти маєш убити Селемену. -Не можу.
Тоді дивися, як твій народ заливає світ кров’ю невинних.
-Вибір за тобою. -Навіть твоя магія не може вбити бога.
Звісно, може. Я вже це робив.
Я все життя жив за кодексом.
Але відколи все це почалося, я порушував його знову і знову.
Щоразу я запевняв себе, що це обов’язково, що я повинен.
Я не знав, на що йду.
А тепер усе догори дриґом і шкереберть.
Ти не любиш тікати від бійки.
Та не забувай, не завжди варто бігти їй назустріч.
-Так казав Кейден. -Ти бачив Кейдена?
Дуже довго історія. Але дарма я його не послухав.
Мабуть, я можу розповісти схожу історію.
Ми одне одного варті.
І зосталися з пустими руками. Без трону, без Ока, без надій.
Око має бути справжнім.
Сила мого батька була справжньою. Я бачила її, відчувала її.
Можливо, його справді замінили. Хтось із доступом.
Хтось, хто міг стерпіти твого батька при троні,
але не хотів, щоб той посів трон.
Не насправді. Не повністю.
Тоді можливий лише один варіант.
Куди ми йдемо?
Знайти свідка.
-Асаре? -Принцесо?
-Так! -Еге!
Не рахується. Вимагаю реваншу!
Пробачте за мій вигляд, принцесо. Я напідпитку.
Ні, це ти пробач, що перериваю веселощі, капітане.
Я хотіла б поговорити.
Вона надзвичайно сильна, але така маленька.
Спитай, який у неї раціон. Може, і тобі допоможе.
Я добре пам’ятаю ту ніч.
Паніку. Бої на вулицях. Пожежі.
А тоді воїни Шабарри вдерлися в палац.
Мене знайшов намісник. Сказав відвести вас у безпечне місце.
Тоді я й зрозумів, що ми програли бій.
Я не міг врятувати ваших батьків,
але був ладен покласти життям, аби врятувати вас.
Ти не винен, Асаре. Я тебе не звинувачую.
Але я повинна знати - як помер мій батько?
Я не знаю, як це сталося. Справді.
Пам’ятаю лиш звук, той жахливий звук.
-Стій! -Те гудіння. Воно відчувалося в мурі.
Просто… У підлозі. Струсонуло мої кістки, зуби.
Немов весь світ зупинився. Я не міг поворухнутися.
Тоді я й зрозумів, що імператор загинув.
Око. Його теж винесли з палацу?
-Ні, його може торкнутися лише імператор. -Гадаю, його винесли.
-І замінили на підробку. -Це неможливо!
Мабуть, це таки правда. Хто міг його взяти?
Хто міг підійти до нього, крім імператора?
Намісник Кашурра? Сенешаль Екур?
Може, леґати? Але варта дізналася б.
Ніхто не посмів би.
Та ніч, коли Асар вивів мене з Імперіуму,
була найгіршою в моєму житті.
Уявляю.
Не треба уявляти. Ти й так знаєш. Ти втратив стільки ж, скільки і я.
Схоже, завжди можна втратити щось нове.
І віднайти.
Кашурра знатиме.
Гадаю, він знав, що Шабарра - самозванець. І знав чому.
Він стояв поруч і нічого не зробив, коли я напав.
Придумав прикриття.
Мабуть, він зробив це з вірності твоїй сім’ї.
Якщо Око в нього, потрібно переконати, щоб показав нам.
Ти повинна його переконати. Мабуть, лише тобі це під силу.
Ти вона. Селемена. Богиня Темного Місяця.
Богиня, якій не поклоняються. Яку не люблять.
Ще один екземпляр його колекції.
То це ти злодійка?
-Ти вкрала мої лотоси. -Я хотіла повернути свій народ додому.
Дім, який ти вкрала в нас тисячу років тому.
Корієлтауві відкинули мою любов. Відмовилися мені поклонятися.
Я не виганяла їх зі Сріблястих Лісів.
Вони пішли з власної волі.
Хто залишився - прийняв мене як свою богиню.
Ми жили в мирі. Я вас не турбувала.
Такого немає в переказах.
У ваших переказах.
Ти кажеш, що наші перекази - брехня.
Усі перекази - брехня.
Дивно. Я немов знаю тебе.
З картин, зі статуй.
Її щоденник. Це була її кімната.
Була.
Колись дуже давно.
Підійди, злодійко.
Я хочу поглянути на тебе зблизька.
Скажи, що ще ти в мене вкрадеш?
Мені нічого від тебе не треба.
-Іди за мною. -Куди ми йдемо?
До Філомени.
Моя дівчинка.
Вона любила мене.
Ні!
Дякую, маленька коедвенко, що все виправила.
Я не забуду твою доброту.
Ти не уявляєш, яке безумство випустила у світ.
Наміснику.
Трохи запізно для ефектних появ.
Можете йти. Усі.
Ми ще не закінчили.
Ти ніколи мені не подобалася, Ліно.
Тобі даровано велику силу,
але через неї ти стала імпульсивною та різкою.
Непередбачуваною. Дуже погані риси для лідерки.
Ти дуже швидко забув про своє місце.
А ти перейшла межу.
Імперіум - це механізм.
Кожен триб, кожен зубець повинен виконувати свою роботу.
Зокрема імператор - ще одна деталь механізму,
яка насправді ним не керує.
Успішні імператори це розуміють, і механізм працює справно.
Імператори-невдахи падають поміж шестірні.
Механізм перемелює їх.
Щойно ти описав усі недоліки Імперіуму.
Я розіб’ю ваш занедбаний механізм і створю щось нове! Щось краще!
Так думає кожен імператор.
Зі свого боку я хотів дати тобі шанс.
Допомогти пристосуватися. Але ти зробила жахливу помилку.
Спробувала вбити мого Промінчика.
Ранкова Зоре.
Що ти таке?
Смерть.
Вона була така самотня.
Така сумна.
Прийшов час, але я… не змогла цього зробити.
Вона не заслужила твого співчуття.
А хтось заслужив? Хіба не в цьому суть?
Ти кажеш, моя сім’я послухає і житиме в мирі, варто мені лиш попросити.
Але вони послухають лише тоді, коли я проллю кров.
Ні.
-Має бути інший шлях. -Іншого шляху немає!
Життя було добрим, поки я не спробувала його покращити.
Можливо, Богинею Місяця має бути Селемена.
Можливо, усе повернеться на свої місця.
Ніщо і ніколи не повертається на свої місця.
Його ясновельможність відійшов у термінових справах. Прошу, проходьте.
Гарні пожитки.
Ми звемо це «колекцією».
Якби я вкрав найсвященнішу реліквію в Імперіумі, то ховав би її тут.
-Відчуваєте? -Правду кажеш. Дивно.
Знайоме відчуття.
Наче виром затягує вниз.
Здаюся. Я нічого не відчуваю.
-Маю сумнів. -Тобто воно за стіною?
Чим можу допомогти, принцесо?
Для початку можете передати нам Око. Справжнє Око.
На жаль, я не розумію.
Не знаю, що стоїть у тронній залі, але це не Око.
Мені байдуже на вашу політику.
Треба було сказати мені, і це все закінчилося б.
Ми вважаємо, що ти міг забрати його в ту ніч, коли вбили моїх батьків.
Щоб захистити його і не дати дядьку ним скористатися.
Але воно потрібне нам. Прошу.
Запевняю, справжнє Око в палаці.
-Я нічого не брав. -Воно не працює.
Не спрацювало ні з Шабаррою, ні зі мною.
Звісно, працює.
Просто не так, як ви очікуєте.
Тоді просвіти нас.
Око не дає владу. Воно лишень підтверджує її.
Просто воно як завжди чекає на істинну спадкоємицю трону.
Воно чекає на тебе, Промінчику.
Ти не крав Око.
Ніхто не може вкрасти Око.
Добре. Ми проговоримо про це з Ліною.
Ліна вам не допоможе.
Що б вона не зробила, вона усвідомлює важливість ситуації.
Це більше не її турботи.
Я сказав, що можу вжити заходів, Промінчику.
Заходів вжито.
Заходів? Яких заходів?
Переможниця…
перейшла межу.
Ти вбив її.
Це неможливо.
Нікому не зрівнятися з Ліною. Навіть мені.
Існує у світі сила, яка драконам і не снилася.
Забираймося звідси!
Ліна поділяла вогняну душу.
Вона була частиною мене. Дитям вогню.
Девіоне, стій!
Я заллю свою лють твоєю кров’ю.
Я зжеру твою плоть від її імені.
Опустіть зброю. Я ніколи не скривджу тебе…
мій маленький Промінчику.
-Воїни. -Капітане.
Щось не так.
Я відчуваю її.
Богиню.
ЗАСНОВАНО НА ВІДЕОГРІ DOTA 2 ВІД VALVE
Переклад субтитрів: Софія Семенко