EN ORIGINAL-ANIMESERIE FRÅN NETFLIX
Min far hade förutsett det här.
Selemene också. Hur kunde jag vara så blind?
Du är uppfostrad för bättre saker.
Åratal sen jag stormade ett slott.
Det har jag aldrig gjort. Men det står på min lista.
Efter att mitt slott stormats, det är inte är bra.
Nej, detta är min strid.
Res till enklaverna.
-Frige våra bröder och systrar. -Och dig.
Räkenskapens dag är här. Jag uppfostrades till att bli bättre.
Det jag upplevt senast har förberett mig på värre saker.
Jag tar med en armé när jag är klar.
En sån skör liten flicka när du kom till oss.
Jag förstod aldrig vad gudinnan såg i dig.
Nu gör jag det.
Det är en ära att kalla dig prinsessa.
KAPITEL SJU
-Jag tror att det är den du letar efter. -Ja.
-Det var en lång resa. -För lång.
Inget.
Jag känner inget alls. Den är fejk.
Den kanske inte är förfalskad. Den kanske bara är en lögn.
Shabarra hade ingen egentlig makt. Det var uppenbart.
Det borde vara uppenbart för alla nu.
Och Sal före honom. Vad krävs för att döda en gud?
En riktig gud?
Slyrak hade vetat. Han skulle ha varnat mig.
Du har misslyckats i månader med att förstå Slyrak.
Men efter en feberdröm med en liten blå sten
faller plötsligt allt på plats?
Han kanske tog det första som kändes som ett svar och klamrade sig fast vid det.
Nu är inget som det ska vara
och allt du har kvar är att fumla med en obekväm verklighet.
Vi missar nåt.
Jag vill att du hittar Davion. Han kan få nåt nytt om Lina.
Han borde veta exakt vem han stöttar.
Visst. Okej. Det gör jag.
Du höll med tre gånger. Du måste vara mycket entusiastisk.
Jag är full av entusiasm.
-Tvivlar du? -Absolut inte. Inte alls.
Men har vi inte lite för bråttom med att döma?
Fakta är fakta.
Ja, definitivt. Utan tvekan.
-Men… är de det? -Luna vet vad hon såg.
Jag känner ju inte Luna, men jag känner typ Lina.
Luna, Lina, det är inte alls förvirrande.
Hur som helst, även om hon var där
var jaga lönnmördare hennes jobb. Hennes gamla jobb i alla fall.
Det var därför hon satte världen i brand och flydde.
Davion släppte kejsaren från ett tak
och förstörde Pretoriangardet.
Varför försvarar du henne?
Jag försvarar inte Lina alls. Jag försvarar Davion.
Han är bra på att bedöma folk. De har en koppling.
Om Lina var kapabel till nåt sånt
skulle Davion veta det. Han skulle gå sin väg.
Men jag ska prata med honom.
Förneka hans lögner.
Förneka honom.
Om du hade tagit hem Davion hade allt varit över.
Du ljög för mig. Du utnyttjade mig. Jag trodde på dig.
Alla gör val. Vissa är kloka, andra inte.
Men du har lärt dig den viktigaste läxan.
Folk kommer att göra dig besviken.
Jag kan återhämta mig från våra misstag.
Selemene är här i tornet.
Kraftlös. Det har jag sett till.
Jag ber bara att du återtar det som rättmätigt är ditt.
Rättmätigt mitt?
Du ska ta hennes gudomliga gnista.
Du är Mene. Månens gudinna.
Återfödd.
Du ser på mig så igen.
Jag kan inte säga att jag saknade det. Jag gjorde mitt bästa med det jag hade.
Du var inte här. Jag ville bara ha en utväg.
Bekämpa slumpen.
Jag kanske missbedömde det. Jag kanske var för självsäker.
Vad vill du att jag ska göra? Jag kan inte gå nu.
Och nej. Mitt ego är inte i vägen.
Kvinnan försökte döda mig.
Jag kan inte låta det passera och låta henne vinna.
Du har rätt. Jag låter precis som Davion.
Mördaren har försvunnit. Ett vittne har rymt från fängelset.
-Den andra var imperiets fiende. -Irrelevant. Deras historia är sann.
Hon försökte döda mig för sin egen politiska vinning.
Jag tror dig.
Även om senaten tror dig kommer de aldrig att vända sig mot slaktaren.
Förlåt, solstråle. Det finns inget du kan göra.
Men jag kanske kan hjälpa till.
Jag trodde att det var dags.
Gryningen funkade inte. Mitt på dagen kanske är bättre.
-Jag önskar det vore det. Verkligen. -Lägg undan den.
Den riktiga är där ute. Jag måste hitta den.
-Jag har ju sagt det. -Att ge upp?
Att inse verkligheten.
Verkligt? Här? Inget är verkligt här. Alla ljuger.
Alla gömmer en kniv nånstans. Du fick mig att göra det.
Den officiella storyn? Lina, jag har mördat nån.
Jag startade ett krig.
Du och alla andra verkar vara okej med att låtsas att jag inte är orsaken.
Du är inte skyldig.
Ögat är fejk. Mirana pratar inte med mig.
Hela jävla världen går under.
-Och… -Davion.
Det är inte ditt fel. Det är mitt.
Du är den enda vettiga i den här jävla röran.
Jag trodde att han skulle abdikera.
-Vem pratar du om? -Shabarra.
När din prinsessa dog
trodde jag att han skulle avslöjas.
En bluff. Jag trodde att han skulle abdikera.
Senaten skulle få honom att abdikera.
Jag tog i princip bort det alternativet när jag dödade honom.
Du förstår mig inte.
Jag anlitade lönnmördaren som försökte döda Mirana.
Helvetes jävla skit. Jag skulle veta det! Jag skulle känna det från dig.
Butiksägaren. Tystnadens ed. Nej, det skulle du inte.
Säg inte så.
Jag måste.
Jag har varit ensam hela livet. Sen kom du.
Jag trodde jag löst det. Jag…
Jag trodde jag var så smart och kunde leva med det.
Jag kan leva med mycket.
Jag kan även leva med att du berättar för världen.
Men att ljuga för dig gör mig ensam igen och det kan jag inte leva med.
Hela tiden har jag trott att det värsta som kan hända
var att Terrorblade omdanade universum som han ville.
Jag undrar om han inte redan har gjort det.
Davion.
Det är nåt du borde veta.
Jag vet inte om det är sant, men du borde nog höra om det.
Det handlar om… Hallå.
Du ser inte ut att må så bra.
Lina anlitade lönnmördaren. Hon berättade allt.
Du vet, bra. Ärlighet, antar jag.
Lämna rummet, tack.
Jag är så dum. Jag är så ledsen.
Tron förändras. Tilliten bryts.
Tron består.
I tusen år kände den landsförvisade Coriel'Tauvi till mörkret.
Mene var borta. Dödats.
Ändå dyrkade hennes folk henne. De älskade.
De gav sin tro till mörka helgedomar till minne av en död gudinna.
Men kärlek är en mäktig magi.
Det är den högsta formen av dyrkan. Gudomlig.
Även i avsaknad av en gud.
Kärleken till vår gudinna ekade i gnistorna som Selemene hade stulit.
Med tiden tog Menes eko form.
Det blev fast.
Ett fysiskt uttryck för ren, kollektiv vilja.
Behov. Kärlek.
Det blev ett barn. Det blev du.
-Jag bara… Jag har förmågor. -Gudinnans förmågor.
De är svaga såklart, men de är hennes.
-Hur länge har du trott på det här? -Sen du såg mitt torn.
Du borde ha berättat det för mig då. Du höll det för dig själv.
Du hade inte velat ha hört orden. Du hade inte velat höra.
Men nu behöver vårt folk dig.
Coriel'Tauvi är fulla av ilska.
Du har sett det. De väntar på din återkomst, för att egga helgedomarna,
bära dem från strid till strid i tankens flykt,
där månen skiner på deras tunna värld.
Jag försökte få dem att sluta. Jag bad dem. Min egen familj.
Det betyder inget för dem nu.
Den enda röst de kommer att höra är deras gudinnas röst.
Jag önskar att det vore annorlunda.
Du är en vänlig själ.
-Men du måste döda Selemene. -Jag kan inte det.
Och se vårt folk dränka världen i oskyldigt blod.
-Valet är ditt. -Inte ens din magi kan döda en gud.
Så klart kan den det. Jag har gjort det förut.
Jag har levt enligt en kod hela livet.
Men sen allt det här började har jag brutit det om och om igen.
Varje gång intalade jag mig att jag måste, att det var nödvändigt.
Jag visste inte vad som väntade mig.
Nu är allt upp och ner och snett.
Du har aldrig gillat att fly från en strid.
Tänk på att du inte alltid behöver gå i strid.
-Det är vad Kaden sa. -Mötte du Kaden?
Det är en lång historia. Men jag borde ha lyssnat på honom.
Jag kan nog berätta en liknande historia.
Vilket par vi är.
Och nu har vi ingenting. Ingen tron, inget Öga, ingen chans.
Ögat måste vara äkta.
Min fars kraft var äkta. Jag såg den, kände den.
Den kanske blev utbytt. Av nån med tillgång.
Nån som accepterat din farbror i stolen,
men inte ville ha honom på tronen.
Inte direkt, inte helt.
Det hade bara funnits en chans.
Vart ska vi?
Vi ska hitta ett vittne.
-Asar? -Prinsessan?
-Ja! -Ja!
Det räknades inte. Jag kräver en returmatch!
Ursäkta mitt utseende, ers höghet. Jag har druckit lite.
Nej, förlåt att jag stör festen, kapten.
Jag hoppades att vi kunde prata.
Hon är ovanligt stark, men ändå så liten.
Fråga henne om vad hon äter. Det kanske skulle hjälpa dig.
Jag minns den kvällen väl.
Paniken. Gatustriderna. Bränderna.
Sedan bröt sig Shabarras soldater in i palatset.
Vicekonungen hittade mig. Beordrade mig att föra dig i säkerhet.
Då visste jag att kampen var förlorad.
Jag kunde inte rädda dina föräldrar
men jag var redo att ge mitt liv för att rädda dig.
Det är inte ditt fel, Asar. Jag klandrar dig inte.
Men jag måste få veta, hur dog min far?
Jag vet inte hur det hände. Faktiskt.
Jag minns bara ljudet, det hemska ljudet.
-Stå fast! -Det brummandet. Jag kände det i väggen.
Jag bara… Golvet. Mina ben och tänder skakade.
Hela världen verkade stanna. Jag kunde inte röra mig.
Då visste jag att kejsaren var död.
Ögat. Smugglades det också ut från palatset?
-Nej, bara kejsaren får röra det. -Jag tror att nån gjorde det.
-Jag tror de ersatte det med ett falskt. -Omöjligt!
Men det verkar vara sant. Vem kan ha tagit det?
Vem kan komma i närheten av det förutom kejsaren?
Vicekonung Kashura? Seneshal Ekur?
Kanske Legati? Men vakten borde veta.
Ingen skulle våga det.
Natten då Asar sopade ut mig ur imperiet
var mitt livs värsta natt.
Det kan jag tänka mig.
Du behöver inte tänka. Du vet. Du har förlorat, precis som jag.
Det finns alltid nåt nytt att förlora.
Och hitta igen.
Kashura måste veta.
Han visste nog att Shabarra var en bluff. Och jag tror han visste varför.
Han gjorde ingenting när jag anföll.
Han hittade på en historia.
Jag tror han gjorde det av lojalitet mot din familj.
Om han har Ögat måste vi övertala honom att visa oss det.
Du måste övertala honom. Du är nog den enda som kan det.
Du är hon. Selemene. Den mörka mångudinnan.
En gudinna utan dyrkare. Utan kärlek.
En del av hans samling bara.
Är du tjuven?
-Den som stal mina lotusblommor. -Jag ville bara få hem mitt folk.
Ett hem du stal från oss för tusen år sen.
Coriel'Tauvi avvisade min kärlek. Vägrade dyrka mig.
Jag förvisade dem inte från Nattsilverskogen.
De gick sin väg av egen fri vilja.
De som stannade kvar accepterade mig som sin gudinna.
Vi levde i fred. Jag lämnade dig ensam.
Det står inte i historierna.
Inte i dina berättelser.
Du säger att våra historier är lögner.
Alla historier är lögner.
Det är konstigt. Det känns som om jag känner dig.
Från tavlorna, statyerna.
Hennes dagbok. Detta var hennes rum.
Det var det.
För länge sen.
Kom, tjuv.
Låt mig ta en närmare titt på dig.
Berätta, vad mer skulle du stjäla från mig?
Jag vill inte ha nåt av dig.
-Följ mig. -Vart ska vi?
Till Filomena.
Min flicka.
Hon älskade mig.
Nej!
Tack, lilla Coedwen, för att du ställde allt till rätta.
Jag ska inte glömma din vänlighet.
Du anar inte vilken galenskap du har släppt lös i världen.
Vicekonung.
Det är lite sent för en dramatisk entré.
Ni kan gå er väg. Allihop.
Vi var inte klara.
Jag har aldrig gillat dig, Lina.
Du är begåvad med stor kraft,
men det har gjort dig impulsiv och obehärskad.
Oförutsägbar. Det är dåliga egenskaper hos en ledare.
Du glömde din plats väldigt snabbt.
Och du gick för långt.
Imperiet är en maskin.
Varje växel, varje kugghjul, måste göra sitt jobb.
Det inkluderar kejsaren, som bara är en del av maskinen
och styr den egentligen inte.
Framgångsrika kejsare förstår detta. Därför går maskinen smidigt.
Misslyckade kejsare faller in i urverket.
Maskinen sliter isär dem.
Du har nyss beskrivit allt som är fel med imperiet.
Jag ska krossa din gryningslösa maskin och bygga nåt nytt! Nåt bättre!
Det tror alla kejsare.
Jag ville ge dig en chans.
Hjälpa dig att anpassa dig. Men du gjorde ett hemskt misstag.
Du försökte döda min solstråle.
Gryningsstjärnan.
Vad… vad är du?
Döden.
Hon var så ensam.
Så sorgligt.
När stunden kom kunde jag… Jag kunde inte göra det.
Hon har inte förtjänat din sympati.
Har nån av oss det? Är inte det poängen?
Du säger att min familj skulle lyssna på mig och leva i frid om jag frågade dem.
Men de lyssnar bara om jag spiller blod.
Nej.
-Det måste finnas ett annat sätt. -Det finns inget annat sätt!
Livet var bra innan jag försökte göra det bättre.
Kanske Selemene borde bli månens gudinna.
Allt kanske kan bli som förut.
Inget blir nånsin som det var.
Hans excellens är iväg på brådskande affärer. Känn er som hemma.
Ett fint byte.
Vi kallar det en samling.
Om jag hade stulit imperiets heligaste relik skulle jag ha den här.
-Känner du det? -Du har rätt. Det är konstigt.
Det finns en viss likhet.
Som att dras ner i ett fall.
Jag ger upp. Jag känner ingenting.
-Jag har mina tvivel. -Menar du att den är där borta?
Hur kan jag stå till tjänst, prinsessa?
Du kan börja med att ge oss Ögat. Det riktiga Ögat.
Jag förstår tyvärr inte.
Jag vet inte vad som är i tronrummet, men det är inte Ögat.
Jag bryr mig inte om din politik.
Du kunde ha sagt nåt. Då hade det varit slut.
Vi tror att du tog det den kvällen mina föräldrar mördades.
För att skydda det och hålla dess kraft borta från min farbror.
Men vi behöver det nu, snälla.
Jag kan försäkra er, det sanna Ögat finns i palatset.
-Jag tog inget. -Det funkar inte.
Det funkade inte för Shabarra, och inte för mig.
Klart det funkar.
Det är inte vad du tror.
Upplys oss då.
Ögat ger ingen kraft. Det bekräftar den bara.
Det väntar, som det alltid har gjort, på den sanna tronarvingen.
Det väntar på dig, solstråle.
Du stal inte Ögat.
Ingen kunde stjäla Ögat.
Okej. Vi tar upp det med Lina.
Lina hjälper dig inte.
Vad hon än har gjort vet hon hur viktigt detta är.
Det angår inte henne längre.
Jag sa att det fanns saker jag kunde göra, solstråle.
Saker gjordes.
"Saker?" Vilka saker?
Slaktaren…
gick för långt.
Du dödade henne.
Det är omöjligt.
Ingen kan göra det Lina kan. Inte ens jag.
Det finns kraft i världen bortom drakarnas drömmar.
Vi måste härifrån!
Lina delade den glödande själen.
Hon var en del av mig. Ett eldens barn.
Davion, sluta!
Jag ska dämpa min ilska i ditt blod.
Jag ska kalasa på ditt kött i hennes namn.
Lägg ner vapnet. Jag skulle aldrig skada dig…
min lilla solstråle.
-Soldaterna. -Kapten.
Nåt är fel.
Jag känner av henne.
Gudinna.
BASERAT PÅ VALVES TV-SPEL DOTA 2
Undertexter: Lars Lövgren